Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tento film vychází ze života Bruna Sulaka,
ale je fiktivní.
Postavy, situace, místa a určité události
mohou být upravené nebo přetvořené
podle autorovy umělecké vize.
VÍTEJTE NA NOVÉM KONTINENTU!
Dámy a pánové, nikdo ani hnout. Tohle je přepadení.
Nikomu se nic nestane, když uděláte, co řeknu.
Svaž si ruce.
- Mám dvě děti. - To pověz poldům.
Tu pásku.
Pomalu otevřete pokladní šuplíky.
Naplň tašku.
Naplňte tašku, kterou jste dostali.
Pokladna na druhém konci, sbalte bankovky a dejte je druhé pokladně.
Dobré ráno, madam. Dám si lízátko.
Svaž si ruce, sedni si.
A nezapomeňte, že ty peníze nejsou vaše.
- Honem udělej, co říká. - Díky, Nicole.
Klídek, nejsou to tvoje peníze.
- Berete šeky? - Šeky a bankovky.
Dobře. To je ono.
Brnkačka, co? Díky. Přeju hezký den.
- Tady. - Děkuji.
Děkuji, madam.
Podržíte mi to? Je moc sladké.
Přeji hezký den. Omlouvám se za nepříjemnosti.
Brzy nashle.
Bacha!
Opatrně. Koukej na cestu, Annie.
- Takže to není tvoje taška? - Ne.
A ty věci v ní nejsou tvoje?
Ne.
Tak co tady děláš?
- Nevím. - Jsi nevinný?
Sakra, to byl skoro justiční omyl.
A já ho skoro poslal do vězení.
Promiň. Omlouvám se. Můžeš jít.
Omlouvám se.
Počkej, Tonio, řekni mi jednu věc.
Kolikrát jsem tě už zatkl?
- Tipni si. - Nevím.
Šestkrát... Možná sedmkrát.
Sedmnáctkrát.
Posaď se.
No tak, ta stará paní tě poznala.
Šéfe, přepadli supermarket Oranžový kontinent.
- Oranžový kontinent? - Dřív se jmenoval Unico.
- Sakra, zemřel někdo? - Ne.
Díkybohu.
Kolik šlohli?
Kolem 200 tisíc. Týdenní tržby.
Identifikovali jsme jednoho z chlapů na fotce.
Sulak Bruno, narozen 6. listopadu 1955 v alžírském Sidi-Bel-Abbèsu.
Legionář. Byl u paragánů. Před 18 měsíci dezertoval.
Má záznam?
V osmnácti si odseděl čtyři měsíce za krádež.
Drobné krádeže.
Co dezertoval, zvedl laťku
a je podezřelý z tuctu loupeží.
Samé supermarkety. Avignon, Albi, Beaune.
Vždy stejná parta. Loupí ve dvojici, plus jeden, co čeká v autě.
- Kdo ho identifikoval? - Dvě zaměstnankyně.
Byly při loupeži.
- Jsou tady. - Mohly by to být komplicové?
Možné je všechno, ale pochybuju.
- Přiveď je, promluvím s nimi. - Dobře.
- Ne, tu fotku nech tady. - Dobře.
Tonio, můj chlapče.
Máš kliku. Vypadni, už mě nebavíš.
Běž, než si to rozmyslím.
Černobílá fotka nám nepomůže.
Není mu vidět barva očí.
- Působí tu ztuhle. - Ale policejní fotky...
Nikdo nevypadá z profilu dobře.
V reálu vypadá líp.
Na takové oči se nezapomíná.
A ten jeho široký úsměv.
- Nádhera. - Fešák.
A zdvořilý.
Štramák.
To teda jo.
Počkat, dámy,
mluvíme o lupiči, ne o nějakém hezounovi v klubu.
Ten váš andílek ukradl 20 milionů.
To jistě, já...
- A ten druhý? - Který?
- Jaký druhý? - Ten druhý.
Toho jsem neviděla.
- Nedávala jsem pozor, pardon. - Já taky ne.
Děkuji, dámy.
Co je to za kašpara?
- Jedna. - Cože?
Nech toho.
Nevěřím, že to uděláš.
- Dva. - Přestaň.
Je to pitomost. Ani nevíme, jaká je tu hloubka.
Bruno.
- Myslím to naprosto vážně. - Fakt?
Jestli to uděláš, už s tebou dneska nepromluvím.
- Celý den? To je dlouhá doba. - To si piš.
- Tři. - Bruno, přestaň.
Myslím to vážně. Bojím se.
Taky tě miluju.
Ne!
No jasně.
Děsně vtipné.
Tak už se vynoř.
Bruno!
Jsi kretén!
Do hajzlu!
Ty kreténe.
Vyděsil jsi mě.
Jsi stejně šílená jako já.
Tos nevěděl?
Víš, co mám nejradši?
Kromě mě?
Kromě tebe.
Vítr na tvé kůži.
Vítr, který hladí.
A ty?
- Kromě tebe? - Jasně.
Rychlost.
Víš, co jsem chtěla dělat, když jsem byla mladá?
- Ne. - Hodně věcí.
- Co ti brání? - Nic.
Jednou je všechny udělám.
- Víš, co mám nejradši? - Ne.
Když se nebe a moře setkají a není vidět horizont.
Půjdeme žít k moři.
A budeme mít dítě.
No co?
- Ahoj, já jsem Bruno. - Annie, těší mě.
Mě taky.
Dáme si láhev dohromady.
To zní dobře. Kdo je to?
- Páni. - Marika je tady.
Podívejte na mou princeznu.
- Já tušil, že dneska přijedeš. - Ahoj!
- No ne. - Páni.
- Jak se máš? - Má princezno.
Pojď se napít.
To je nádhera. Ráda vás vidím.
- Co říkáš na ten výhled? - Ujde.
Tamhle je Le Château de ma mère.
A tamhle La Gloire de mon père.
A on na něj prostě skočil.
Skočil mu na ramena.
A kousl ho do krku.
Fakt. Šlachy měl úplně...
- Tak to nebylo. - Ale bylo.
To nemůžeš říct, Bruno.
Je to otázka zdravého rozumu.
Nemáš zdravý rozum. Nemůžeš říct, že politika je k ničemu.
Politika pomáhá bohatým zůstat bohatými
a chudí musí držet zobák.
Jsi vyčerpávající, v nic nevěříš.
Věřím ve svobodu.
A Chirac, Marchais ani Mitterrand nám ji nedají.
Nesouhlasím.
- Kdo dostane druhý podíl? - Ty.
Ale můj podíl je i tvůj.
Každý odvedl svou práci a dostane zaplaceno.
To je fuk, nechci to.
Dej mi ty šeky.
To snad ne.
Rozdali jsme jídlo spoustě dobrých lidí.
Ale měli bychom to těm dobrým lidem říct.
Místo poděkování tě totiž chtějí vidět ve vězení.
- Robine Hoode. - Neudělali jsme nic špatného.
Jen okrádáme větší zloděje, než jsme my.
Neboj se, pracháči v lochu neskončí.
- Ty komouši! - O to nejde,
jen to chci všechno vyhodit do povětří.
Takže jsi terorista.
- Děláš si ze mě srandu? - Nedělám.
Co je?
Nic.
Sluší ti to.
Dámy a pánové, nikdo ani hnout. Tohle je přepadení.
Udělejte, co říkám, a všechno bude v pořádku.
Ale fofrem!
CORA NÍZKÉ CENY
SUPERMARKET COOP
Ani hnout, tohle je přepadení!
Udělejte, co říkám, a nikomu se nic nestane.
Otevřete pokladny.
Všechny peníze do téhle tašky. Dobrý den, madam.
Pětistovky zvlášť a stovky zvlášť.
- Házej, zlato. - Musíš to hodit za ně.
Bacha.
- Skvělý. - Postrčila jsi mě blíž.
- To je naše koule. - Máme dva body.
Začneme znovu?
- Hola, cabrones! - Patricku.
Za horou.
Teď nemůžeš hrát.
- Jsem utahanej. - Rád vás vidím.
Co máme k pití?
Někteří mí přátelé měli vinici, úžasná vína.
Mohlo ti z nich pěkně hrábnout.
Ale to bylo asi ve 12. nebo 13. století.
- Vína, ze kterých šílíš? - Nebo oslepneš.
To je totální kravina.
- U všech hroznů se to nestává. - Tos říkal.
- Dobře, jdu nahoru. - Cože?
- Jasně. - Jdeš se mnou?
- Jdeš už? - Hned jsem tam.
- Dávej bacha. - Neboj, pracoval jsem v restauraci.
Polož ten nůž.
- Snažíš se mě uklidnit. - Klídek.
Snažíš se mě uklidnit, já vím.
Znám tě.
Je to fajn.
Patricku, poslouchej mě, jestli chceš jít.
Proč ne tenhle? Je blíž.
Ne, už jsme vybrali všechny supermarkety v okolí.
Ne, tady u Rodezu jsme nebyli.
Který to je? Kontinent, Mammouth?
Můj drahý milovníku Kontinentu, je to Mammouth.
Patricku, půjdeš za mnou, a pohlídáš pokladní.
- A kde budu já, Bruno? - Ty, lásko,
budeš na parkovišti, s nastartovaným motorem.
Dobře. Jaké auto bereme?
- Renaulta 30. - Ne, řekla jsem, že chci BMW.
- Renault je v cajku. - Je těžký a nespolehlivý.
Zkoušeli jsme sehnat jiný.
Chci BMW.
Nezáleží na autu, ale na řidiči.
- Jsou všichni připraveni? - Jo.
- V pohodě. - Vyrazíme zítra v šest ráno.
- Moc neflámujte. - Ty taky ne, Pate.
Ještě jednou prověřím plán.
Tak jdeme. Dobrou noc.
Jen pro případ...
Podej tu tašku pokladní vedle sebe.
No tak, brzy bude po všem.
Naplň to.
Další pokladna, díky. Prosím, zůstaňte v klidu.
- Co to děláte? - Naplň tu tašku.
- Ty zmetku, nejsi Al Capone. - To ti předvedu.
- Co se děje? - Patricku, kabely, do toho.
- Co mám dělat? - Svaž je kabely!
Všichni zůstaňte v klidu. Nikdo ani hnout, ruce na pult.
Nechci umřít, mám malou holčičku.
Sklapni. Ruce na pult.
- Naplň to. A drž hubu. - To si odskáčete.
- Dělej. - Drago?
Naplň tu tašku!
Ruce na pult!
Poslouchej mě, kurva!
Drž hubu, povídám!
- Co je? Zvládáš to? - V pohodě.
- Tak co? - Dobrý.
Neumřeš, uklidni se. Nic se nestane. Klid!
Nesahej na mě. Klid.
Sklapni, přestaň se hejbat!
Přestaň se hejbat!
- Zešílela jsi? - Pohyb.
- Poslouchej! Uklidni se. - Nechci umřít.
- Co dělá? - Pohyb.
Dýchej, uvolni se.
- Nemůžu dýchat. - Přestaň.
Nemůžu dých...
Podívej se na mě.
- Jen klid, Brigitte. - Dýchej.
- Nemůžu! Pomoc! - Dívej se na mě, zůstaň se mnou.
Padáme.
- Co se děje? - Zmlkni.
Cos to řekl? Uklidni se, hochu.
Co je? Co se děje?
- Proč jsi to udělal? - Zabili jste někoho?
Příště zabiju tebe.
- Vyhrožuješ mi? - Jo.
Jsme tu kvůli penězům. Nechceme zabíjet.
- Vyhrožuješ mi? - Jo.
Nikoho jsem nezabil, vystřelilo to samo!
- Uklidněte se. - Drž hubu!
Jsme v pohodě, nic se nestalo, uklidni se.
Už to nikdy nedělej!
Drž hubu, kurva!
- Co se děje? - Poznal Sulaka z té fotky.
Vyfoť všechno. I na druhé straně.
Zdravím. Řekněte mi, co se stalo.
To je ta pokladní, kterou napadli.
Půjdu si s ní promluvit.
Přišli sem a násilně nás přepadli.
Mířili na nás zbraněmi a křičeli.
- Kolik jich bylo? - Čtyři nebo pět.
- Můžete je popsat? - Jistě.
Jeden velký černoch.
Zvíře s krvavýma očima.
A malý hysterický běloch.
Podle mě... Chápete? Křičel a střílel.
A blonďák s modrýma očima, taky naprosto zpanikařil.
Byl na všechny hrubý. Velmi hrubý.
- A pak? - Křičel jsem a všichni odešli.
- A nic nevzali? - Vzali nám tržbu.
Skromně podotýkám, že jsem zachránil životy.
To je skvělé.
Tak co myslíš?
S blbci, jako je on, Sulaka nikdy nechytíme.
To teda ne.
Dnes večer zapíjíme tvůj odjezd.
Rozlučkový večírek? To se mi nelíbí.
Teplé šampáňo, studené předkrmy.
Opilí poldové zkouší sbalit recepční.
- Směšný. - Kluci si to užijou.
Šéfem kriminálky se člověk nestává každý den.
Musíme to oslavit.
Když myslíš.
Čau.
- Co je? - Padáme odsud.
- Hned teď? - Sbal si.
Obleč se, sbal si tašku, sejdeme se dole.
Nerozsvěcuj.
Drago, Mariko, mizíme odsud. Vezměte si BMW, uvidíme se v Paříži.
Patricku, vstávej. Odjíždíme!
- Co je? - Myslí, že sem jedou poldové.
- Drago, rychle! - Už jdu.
Do prdele.
Je šílený, jak cítíš, že se blíží. Jak to děláš?
- Kurva! - To čubrníte.
- Jedeme do Paříže? - Jo, lásko.
Řekla jsem Dragovi, že končím.
Policejních razií už mám dost.
Už žádné vězení, žádní právníci, žádné balíčky. Dost.
Už toho mám dost. Slíbil, že přestane.
- Drago nikdy nešel do vězení. - To ne.
Ale vždycky to tak skončí.
Kdo skončil ve vězení?
Můj bývalý.
A zemřel tam.
Vyřizování účtů.
Co plánuješ? Banky?
Všechny jsou napojené na místní policejní stanice.
Ozbrojená ochranka, označené bankovky.
Pokladny s cizí měnou?
Ne. Víš, co je dobré? Nóbl klenotníci.
Šperky jsou pěkné, malé, nóbl.
Jsem gangsterská holka, co nadělám. Nezměním se.
A co ty?
Nejsem gangsterka, žiju s umělcem.
Básníkem, outsiderem, rebelem.
Na co sáhne, to mu jde. I na kolečkových bruslích
hned uměl. Skoky, triky...
- Salta vzad. - Jsi do něj blázen.
Jo, jsme na sobě závislí.
Jsem do Draga taky blázen.
Ale kolečkové brusle mu nenazuju.
Co s tím trotlem uděláme? Dostane nás do průseru.
Kdyby to nebyl tvůj kámoš...
Jo, ale je to můj kámoš.
- Dobře, ale bacha na něj. - Promluvím s ním.
- Víš co? - Co?
Jestli půjdou do vězení...
- Zůstaneme spolu my dvě. - Jasně.
Platí!
Proč vlastně netancujeme?
- Jdeme. - Jo.
Jdeme!
Něco mi pověz, Bruno.
Komu chceš ty šperky střelit?
- Šperky? - Jo.
Prodáme jim je zpátky. Nebo pojišťovnám.
To je dobrý plán.
To je chytrý, mohlo by to fungovat.
Co ten blbec zase vyvádí?
Zahrává si s chlapem, se kterým by neměl.
- Znáš ho? - Jo,
to je Steve. Jugoslávec.
Běž s ním promluvit, než si ho podá.
- Přeju mu to - Běž.
Steve...
Tohle je nebe.
Francouzští poldové jsou děti.
Francouzské věznice jsou lepší než hotely v Jugoslávii.
Fakt je to jako v nebi.
- Pracuješ? - Občas.
Dělal jsem Belmondovi bodyguarda.
Belmondovi? Fakt?
Dokonce jsem s ním natočil film.
Slyšíš? Zná Belmonda.
Belmondo, sakra. To je úžasný.
Spím tam, kde Belmondo...
Nevím, jestli bys měl zájem, ale možná bych
pro tebe měl fušku.
To se uvidí.
Dobrý den, pane. Vítejte. Co pro vás můžu udělat?
Rád bych viděl vaše náušnice.
Samozřejmě, pojďte za mnou.
Je to pro zvláštní příležitost?
- Výročí? - Výročí svatby.
- Dobře. Jaký máte cenový strop? - Ne, myslel jsem...
Dámy a pánové, tohle je přepadení. Všechno bude v pořádku.
Vyřídím to. Vaše ruce, prosím.
Na podlahu, pane. K zemi.
Ruce, prosím. Ruce.
Do toho. Padesát vteřin.
Zůstaňte v klidu, jsme tu kvůli šperkům.
Nikomu se nic nestane.
Zůstaňte v klidu, díky.
Žádný kravál. Brzy bude po všem.
Třicet vteřin.
Jdeme!
Díky za spolupráci. Přeji hezký den.
Bylo mi potěšením s vámi obchodovat.
- A hezký víkend. - Díky.
Skvělá práce!
Jedeme.
- Sakra, za námi jsou dvě auta. - Klid.
- Co děláš? - Zvládnu to.
Uhněte!
Myslí si, že jim to tu patří. Je to pořád stejné.
Uklidněte se, postarám se o to.
- Jsem klidná. Musím vyzvednout děti. - Omluvte mě.
Uhněte. Blokujete provoz, pane.
Hlavně klid.
- Můžete jet, madam. - Děkuji, strážníku.
- Říkám, že ten parchant... - Můžu dostat kávu?
- Napadl mě. - Sklapni!
Jeden po druhém!
Mám se posadit?
Sedni si!
Vznesu obvinění.
Co sakra blbnete? Jste slyšet až ke mně.
Já jsem oběť, ale tihle kreténi mě neposlouchají.
Cos to řekl?
Kreténi... Co se děje?
Říká, že mu jeho klient nezaplatil. Pohádali se. Nic nového.
Tohle jsme u něj našli.
Drogy, obtěžování, napadení, krádež.
Pěknej seznam.
Dostaňte nás odsud, prásknu vám partu.
Partu? Jakou partu?
Jugoslávce. Chystají loupež. Jednoho z nich znám.
Ale... Pokračuj, to mě zajímá.
Sundejte mi klepeta a proberem to.
- A má stížnost? - Sepíšeme ji.
Vezmi si to. Pojď se mnou.
- A chci svý peníze. - Nehroť to.
To je ten Jaeger-LeCoultre.
Platinový model s automatickým věčným pohybem.
Klasický i moderní.
Velmi oblíbený.
Líbí se ti?
- To bylo ano, nebo ne? - Ano.
Mohli bychom...
- Chcete si je vyzkoušet? - Jistě.
- Nejsou moc těžké? - To ne.
- Kolik stojí? - Tenhle model stojí 63 000 franků.
Aha. Tak to bych ho neměl ztratit.
Nebo si ho nechat ukrást. Dneska totiž...
Děje se tolik loupeží, víte?
Víte co?
Beru je.
- Dobře, necháte si je na ruce? - Ano, prosím.
Zavedu vás za kolegou a vyřešíte placení.
- Děkuji. - Já vám také, pane.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Gratuluji, je to pěkný kousek.
Díky. Můžu dostat slevu?
To asi nebude možné.
A když zaplatím hotově?
V tom případě vám můžu dát 3% slevu.
Pět.
Tři a půl.
Tři a půl...
Beru.
Jsou hezké.
- Kolik je hodin? - 7:00.
Vždycky vstáváš brzy.
Nech mě spát.
- Croissanty? - Jo.
- Lásko? - Ano, miláčku?
Přineseš mi tampony?
Samozřejmě.
Díky.
Nikoho z nich neznáte, že?
- Bohužel. - No jasně.
- A vy? Slečno... - Braumannová, Sophie. Ne.
Co ne?
Ne, neznám je.
Sophie Braumannová.
Braumannová? Jste z Alsaska?
- Rodiče jsou z Bordeaux. - Bordeaux?
To je krásné město.
Čtvrť Saint-Jean, katedrála Saint-André,
Garonne, bábovičky canelé.
- Někdy víno. - Proč jsem sakra tady?
Co myslíte?
Já tuhle holku neznám. Sčuchli jsme se včera.
Kdybych věděla...
Chodit s cizími lidmi je nebezpečné.
To vám matka z Bordeaux nikdy neřekla?
Ne, to mi nikdy neřekla.
Dobře.
Nedělejte ze mě hlupáka, vy dva.
Vaše komedie skončila.
Zlato, zatknu tě za spoluúčast.
Zločinné spolčení.
Falešné doklady. Jsou falešné, viď?
A držení kradeného zboží. Na ten náhrdelník nemáš účtenku, že?
Spoluúčast na čem? Zešílel jste?
Nechte ji na pokoji.
Znáš ženské křídlo ve věznici La Santé?
Nejsou to žádné lázně, zvlášť pro dívku, jako jsi ty.
Najde si tam fůru kámošek. Fůru.
Nic jsem neudělala. Neznám ho. Jednou jsme spolu šukali.
Doufám, že byl dobrý, protože za to zaplatíš.
Čeká tě minimálně pět let vězení.
Až tě pustí, budeš na dně.
Vyřízená.
Neseženeš práci, to zařídím.
Budeš muset šlapat ulici, abys zaplatila za fet.
Jednou ráno skončíš mrtvá v popelnici,
nebo za barem s jehlou v ruce.
Já drogy neberu.
- Zatím ne, ale začneš. - Nic jsem neprovedla.
- To rozhodne soud. - Dost!
Přestaňte.
- Co je ti po ní? - Fajn, vyhrál jste.
Nechte ji být, všechno řeknu.
No vida.
Co dostanu na oplátku?
Přiznám všechny ty loupeže, když ji pustíte.
A tví kámoši?
Jací kámoši?
- Pérezi? - Ano, šéfe?
- Vyzvedni tu dámu. - Dobře, šéfe, už jdu.
- Jdeme. - To je v pořádku.
- Au. - Dělej.
Jdeme!
- To od vás byla fakt levárna. - Já vím.
Poslouchám.
Konečně, supermarket Cora v Beaune, tos byl ty?
Jo.
Řekni mi víc.
Nezatknete ji, že ne?
Dal jsem své slovo.
- No jasně. - Fakt.
Promluvím se soudcem, dostane podmínku.
A co její falešné doklady?
Co chcete vědět?
Šel jsem dovnitř, vykradl to tam a odešel.
Konec příběhu.
- Sám? - Ano.
Tvrdíš, žes za osm měsíců vykradl 19 supermarketů. Působivé.
Vždycky jen ty sám?
- Jo. - Tomu nevěřím.
Povím ti, co si myslím.
Byls tam s kámošem Dragem a ta holka čekala v autě.
Žádného Dragana neznám.
Dragana? Zabásli jsme tvoje kámoše.
Přestaň si hrát na pitomce, Bruno.
Už tak si z toho soudce sedne na prdel.
Ne, jsem velmi chamtivý, to je moje největší chyba.
Moje taky.
Můžu ještě o něco poprosit?
O co?
Můžu si nechat hodinky?
Ty hodinky Kelton? Co je na nich tak zvláštního?
Jsou po tátovi. Pro mě jsou drahocenné.
Stráže mi je vezmou, než půjdu do cely.
Jestli je to sentimentální kousek...
Díky.
Nechte mě, ať se rozloučím, prosím.
Pospěš si.
Lásko.
Miluju tě.
- Pojď se mnou. - Počkám na tebe.
Miluju tě.
Jdeme, hrdličky.
Ahoj.
Za co tu jsi?
- Justiční omyl. Co ty? - Taky tak.
12 let za ozbrojenou loupež.
A ty?
Čekám na soud.
Nelíbí se mi ta výzdoba.
A to jídlo vypadá nechutně.
Nemám v plánu zůstat.
Jean-Loup Lablache.
Bruno Sulak.
Já vím.
Stráže si moc nevydělají.
Možná bych pro tebe něco měl.
Možná mám zájem. Ale ne tady. Už běž.
Víš, kde mě najdeš.
Má lásko, každý den svými slovy
hladím tvou kůži svým perem.
A také tvé rty.
Chtějí
ze mě udělat zvíře,
ale i když to zkouší po zlém nebo lstí,
nevzdám se.
Chci žít podle svého, zůstat tím nadšeným klukem
z písničky od Reggianiho, kterou máš tak ráda.
Zůstat tím užaslým snílkem, který na tebe čeká.
Život, má lásko, není věčný.
Jsem naživu, když ti píšu,
když na kůži cítím závan větru.
- Jak to uděláme? - Sedmdesát jedna.
Dobře.
Ruce na stůl, starouši.
To je hezký. Prima.
Je to kvalitka.
Můžeme z toho udělat trojzubec.
Svážeme je dohromady, vydrží to. Je to silné.
- Přineseš jich víc? - No jasně.
Mělas pravdu,
jsem rád za outsidera. Chci být originální jako umělec.
V jiném životě jsem mohl být malíř nebo spisovatel.
Ale tady ve vězení
není pro kulturu místo.
Jsme nepochopení a opuštění.
Ale mě to nezmění, nesmí se mě zmocnit nenávist a násilí.
Překonám to
a vrátím se víc naživu než kdy dřív.
Vyfasoval jsem dvanáct let. Skoro šest už jsem si odkroutil.
Když se dostanu ven, asi...
Budu dělat prosté věci.
Baštit u moře. Možná v horách?
Neříkám, že budu bydlet s kozou.
Nikde nikdo.
Počkej, zasekla se. Ne, počkej.
Tak jo.
Jdem na to.
Hop.
Nech mi to.
Jo! Drží.
Jdeme!
- Lezem. - Pomalu.
Skoč!
Dělej, Jean-Loupe!
Dělej!
No tak, už tam budeš.
Chybí jen kousek.
Podej mi ruku, Jean-Loupe.
Už tam budeš, Jean-Loupe, chyť mě za ruku. No tak.
Dobrý, honem.
- Dělej, Jean-Loupe! - Nezvládnu to.
- Dělej! - Nezvládnu to, Bruno.
Jean-Loupe!
No tak, zatraceně!
Vypadni odsud, Bruno.
Běž pryč, brácho.
- Jean-Loupe. - Zmiz, nezvládnu to.
Vrátím se pro tebe.
Jedeme!
Haló?
Jak to, že utekl?
Aha.
To snad ne.
BRUNO SULAK SE TOPÍ V DRAHOKAMECH
POLICIE JE SULAKOVI V PATÁCH
DŮRAZNÁ VÝSTRAHA! NEBEZPEČÍ SMRTI
SULAK JE HVĚZDA
- Dělá z nás blázny. - Proč jsi jím tak posedlý?
PAŘÍŽSKÉ KLENOTNICTVÍ 1. ŘÍJNA 1983
Není to cvok, co hned sahá po kvéru.
Cartier v Ženevě, dvakrát za poslední dva týdny.
Proč to dělá? Kvůli vzrušení! Peníze mu jsou u zadku.
Kolik si vydělal těmi loupežemi? Stovku, sto padesát?
Je mu to u zadku, jen si to užívá.
Až se mu dostaneme do hlavy, chytíme ho.
- Pohněte. - Jo.
- Jdeme! - Jdeme.
Jdem na to.
- Zmáčkněte své práskače a najděte ho. - Dobře.
Má někdo cigáro?
Prosím.
Zapalovač?
Bílé kafe není dobré na trávení.
Co chceš?
Nic, jen s tebou chci posnídat.
To jsi hodný. Byli jste někde poblíž?
Jdou po tobě všichni poldové v zemi.
Za týden, měsíc nebo rok tě zabásneme.
Uvidíme, poldo.
Proč jsi sem přišel?
Abych ti řekl, ať to zabalíš. Nemáš chytat další lumpy?
Jsi můj oblíbenec.
Nápodobně.
Ty můj taky.
Díky.
- Hezký den. - Tobě taky.
- Je to trochu šílené, ne? - Trochu.
Jdeme.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Delostane. - Prosím.
Díky.
- Dobrý den, pane. - Dobrý den.
Pojďte dál. Na tuhle stranu. Zvedněte ruce.
Ani hnout.
Na zem.
- Otevři dveře. Hned. - Otevři je.
- Otevři! - Ani hnout.
Běž ke kámošovi. Klekni si vedle něj.
Na podlahu.
Zdravím, pánové.
Nejdřív pusťte mého přítele dovnitř.
- Dobře. - Hotovo?
Dobrá práce.
Připoutejte se k topení.
Chci klíč od cely.
Od Jean-Loupa Lablacheho.
- Okamžitě. - Díky.
Micheli, jak dopadl recitál tvé dcery?
Výborně, děkuju.
- Číslo 12. - Číslo 12.
Posaďte se.
Připoutejte se.
Branka!
Branka. Otevřete ji.
Dobře.
Branka.
- Co kouříš? - Gauloisky.
- Nejsou moc silný. - Bez filtru.
Myslel jsem, že jsou silnější.
Pokojová služba.
Jsi cvok.
- Seš úžasnej. - Já říkal, že se vrátím.
Moji přátelé jsou zpátky.
- Nashle, lidi. - Sbohem, pánové.
- Bylo mi potěšením. - Díky.
- Nashle. - Hezký den.
- Tak zatím. - Uvidíme se.
Parchanti.
Do hajzlu!
Ti mají teda koule.
Sbohem.
Jste cvoci.
Občanku, hotovost, máš všechno.
A lístek do Ria přes Lisabon.
Jmenuješ se Carlos.
Přestaňte, nebo se rozbrečím!
- Už tam budeme. - Díky.
- Pokoj 14, druhé patro. - Díky.
Dveře!
Miluju tě.
- Na co koukáš? - Na smutný film.
Haló? Můžu mluvit s Franchetem? Je to soukromá záležitost.
- Je to dobrý? - Smutný. Ale hezký.
Franchete, to jsem já. Mám ty drahokamy. Ano.
Za dvacet pět milionů.
V nových francích je to nejméně 100 tisíc.
Jo.
Zítra v poledne, Centre Pompidou.
Dobře, jdeme na to.
Pojď ke mně, lásko. Je to děsně smutné.
Máme stopu. To se ti bude líbit.
Takže to byl jen jeden chlap. Kde budou prachy?
- Přinese je pojišťovák Franchet. - V Beaubourgu.
- Beaubourgu. - V Centre Pompidou?
- Kdy? - Ve dvanáct.
- Dvanáct. - Jasně.
- Musíš s ním kroužit. - No jo.
Ticho, prosím.
Soud zasedá.
Obžalovaný, prosím, povstaňte.
Jmenujete se Sulak Bruno, narozen 6. listopadu 1955 v Sidi-Bel-Abbès.
Jugoslávské národnosti.
Nejsem Jugoslávec, jsem Francouz, Vaše Ctihodnosti.
Otec je Francouz z Polska jako Michel Poniatowski.
Matka je alžírská Francouzka jako Marthe Villalongová.
Ticho, prosím. Dobře.
Jste obviněn z krádeže hotovosti
na úkor supermarketů Mammouth, Atac a Rallye
mezi 6. a 20. červencem 1983.
Tyto činy byly spáchány ve skupině
a s použitím zbraně nebo její hrozby.
A také ze zločinného spolčení.
Než vyslechneme svědectví hlavního vyšetřovatele,
chcete něco říct?
Ano, Vaše Ctihodnosti.
Můžete mluvit.
Byl jsem vynikající voják. Vynikající.
A stal jsem se vynikajícím vyvrhelem,
stejně jako jsem se mohl stát vynikajícím policistou nebo soudcem.
O tom tedy pochybuji.
Rád bych, abyste pochopili, dámy a pánové porotci,
a také vy, povýšený pane prokurátore,
že neuznávám váš soud ani vaši spravedlnost.
Nic pro mě neznamenáte, upírám vám právo mě soudit.
Soud to bere na vědomí.
Annie, Patrick ani Drago nikdy nebyli mými komplici.
O tom vyšetřování nepřineslo důkaz.
Stejně jako v astrologii si policie může říkat, co chce.
To stačí.
Sulaku, nebudeme tolerovat vaši drzost.
Drzost je to jediné, co mi zbylo.
Dobře, sedněte si.
Obžalovaný Drago, prosím, povstaňte.
To taky není pravý Jugoš.
Obžalovaní, prosím, povstaňte.
Po řádném zvážení soud a porota
odsuzují každého z vás ke třem rokům vězení.
Vy, madam, jste ještě nikdy nebyla odsouzena,
takže vám ukládáme 18 měsíců vězení
podmíněně.
Budete pod přísnou kontrolou
po dobu dvou let.
Rád bych řekl ještě jednu věc.
Pane Sulaku, než budete pokračovat v prohlídce francouzského soudnictví
za mnoho dalších přestupků,
vězte, že pokud nezměníte postoj,
tresty budou velmi přísné.
Přelíčení se odročuje.
Lízni si.
Vážně si myslíš, že bys byl dobrý polda?
Samozřejmě.
Konečně karta,
na kterou jsem dvě kola čekal.
Proč jsi dezertoval?
Dlouhý příběh.
Abych potvrdil svůj světový rekord ve volném pádu,
měl jsem si odkroutit dalších pět let.
Pět let.
Proč jsi to neudělal? Vypadals tam šťastně.
To nepochopíš.
Nikdo mi nebude říkat, co mám dělat. Nikdo. Nikdy.
Lízni si.
Mně taky nikdo nesmí říkat, co mám dělat.
Nikdo. Nikdy.
Škoda, mohli jsme být kámoši.
Mohl jsem ti ukázat, jak to chodí.
- Ale co? - Život.
- Život? - Jo, žiješ ve svěrací kazajce,
samí šéfové a grázlové.
Já jsem volný.
Myslíš?
Jsi opravdu volný.
Myslíš, že jsi tu jediný dobrodruh?
I na druhé straně barikády žijeme dobrodružně.
Ty jsi buď na útěku, nebo v base.
Co je to za svobodu?
Ale já si tenhle život vybral.
I ve vězení jsem svobodnější než ty.
Jasně. Vykládám, tři šestky.
- Do prdele. - Zabal to.
Máš kliku, zmetku.
Proč ses vrátil pro Jean-Loupa?
Slíbil jsem mu to. Jsem slušný kluk.
To jsi.
- No jasně. - Oba to víme.
Čím jsi slušnější, tím víc se lidem líbíš.
Čím víc se jim líbíš, tím jsi slavnější.
A čím jsi oblíbenější...
Tím víc lidi štveš.
Lízni si.
S dovolením.
Zbraň.
Do tašky.
Pojď za mnou.
Vlez si tam a ani muk.
Zavři dveře. Sleduju tě.
Tak jo. Máš to mít! Kanasta.
Tos nečekal, co?
Moréasi, jsi ospalý?
Ty jsi ale skromný.
Ty chceš hrát. Já ne, já chci vyhrát.
Zdravím. Ani hnout.
- Jdeme. - Ne, díky.
Já jdu.
Zbraně do tašky. A klíč od pout.
Šup šup.
- Já si ji nechám. Moc pro mě znamená. - V tom případě...
Jsi si jistý?
Na utíkání jsem moc starý. Hodně štěstí.
- Sbohem. - Sbohem.
Hezký den.
Můžeš mě vysadit?
Velkolepý útěk se podařil lupičům
dnes odpoledne ve vlaku z Montpellieru do Lyonu.
Komando tvořené několika ozbrojenci
dokázalo osvobodit nechvalně proslulého Bruna Sulaka
a jednoho z jeho kompliců
při převozu do lyonské věznice.
Uprchlíci jsou stále na svobodě,
i když po nich pátrá velký počet policistů.
Za ten dnešek díky.
Zprávy z ekonomiky.
Ministři financí EEC se sejdou v Bruselu,
aby zvýšili
o jeden bod úroky centrálních bank,
což znamená, že pro domácnosti bude
obtížnější získat půjčky.
A my jsme pro ně zloději.
Musíme jít. Hodně daleko.
Pojďme někam do tepla, prosím.
Na slunce.
Do Los Angeles!
Do země Chaplina.
- A Jima Morrisona. - Do Los Angeles.
Země šperků.
Novica Živkovič.
To je moje pravý jméno.
- Haló? - Čau, poldo. To jsem já, Bruno.
- Ano? - Omlouvám se, že jsme si posledně
už nestihli dát odvetu.
Ale brzy se zase uvidíme.
Dřív, než si myslíš.
Tím si nejsem jistý.
Jsi v Paříži?
Můžeme někdy zajít na drink.
Samozřejmě přijdeš sám.
- No jasně. - Tak jo. Promyslím to.
Musím jít. Nemůžu říct „brzy nashle“, poldo.
Je tady v Paříži, musíte ho najít!
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Jdu se hlásit. - Jistě.
POLICEJNÍ STANICE
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Přišla jsem se hlásit. - Děkuji.
Annie Bragnierová.
- Už jsou to dva dny. Pohni se! - Dej mi pokoj.
- Ne. - No tak.
Budeš se usmívat
No tak, Annie
Uvařím ti něco báječného.
To je ono, moje malá Annie
- Dobrý den. - Annie Bragnierová, hlásím se.
- Čau. - Tak dlouho jsme se neviděli!
Jsi připravená?
- Jedeme na dovolenou. - Fakt?
Lásko, co piješ?
Bezva.
- Dáš si zmrzlinu? - Jasně.
- Pistáciovou. - Pistáciovou.
Přinesu ji.
- Dáš si zmrzku? - Ne, díky.
Steve?
Jsme na dovolené?
Co to děláš?
Odcházím, už toho mám dost. Uhni.
Ale proč?
Proč?
Myslela jsem, že jsme na dovolené.
I na dovolené můžeme pracovat.
To není vtipné.
Špatně to skončí, víš?
Čeho se bojíš?
Ničeho, jen nechci, aby to skončilo špatně.
Vlastně se bojím o tebe a Stevea.
Vidíš, bojíš se. Chceš, abych skončil?
Nikdy jsem tě o to nežádala.
Ale taky tě nepožádám, abys pokračoval.
Tak co chceš?
Chci s tebou jen pár dní klidu.
Byl jsi měsíce v Americe.
Jen my dva, na dva dny, jen dvě minuty, jo?
- Přestaň. - Kdy přestaneš ty?
Chápeš? Nebudu tam.
Nebudu tam, až tě zatknou.
Klenotnictví Cartier v Cannes? Zbláznil ses?
Nezatknou nás, Annie. No tak.
Jasný?
Nezatknou nás.
Annie!
Šperky za čtyřicet milionů franků.
To je kořist lupičů, kteří včera přepadli Cartier v Cannes.
Totožnost obou lupičů policie zná.
Je to Jugoslávec Bruno Sulak alias „Legionář“,
který se podílel
- na většině těch loupeží. - Annie! Bruno je v televizi!
Kolem půl jedné odpoledne spolu přišli dva lidé.
Asi minutu po sobě.
Chtěli vidět pár šperků.
Díky svědectví jednoho ze zaměstnanců
byli lupiči snadno identifikováni.
Jsou to dva Jugoslávci, Bruno Sulak a Radisa Jovanovič.
Bruno „Legionář“ Sulak je policii dobře známý.
Bruno Sulak.
Bruno Sulak, pachatel...
Nepolapitelný zloděj...
Muž, který dvakrát utekl...
Novodobý Arsène Lupin...
...28 let, nenávidí násilí.
Lup má údajně hodnotu desítek miliard...
Sulakovy loupeže z něj udělaly veřejného nepřítele číslo jedna.
Velmi laskavý muž.
Nikdy nevystřelil ze zbraně.
To je pravidlo, které vždycky dodržuje.
Haló? Šéfe! Sulak!
Co ten drink? Máš dneska čas?
V poledne v kavárně?
Ale přijdeš sám, ne? Slíbils to.
Samozřejmě, slibuju.
Jestli mě potkáš na ulici, neboj, nikdy nejsem ozbrojený.
- Nezastřelíš mě? - Nikdy nenosím zbraň.
Když tě najdeme, nebudeš na nás střílet?
Nebudu.
Něco ti řeknu. Když tě nenajdu, dám výpověď.
Jestli uslyšíš, že jsem dal výpověď, můžeš za to ty.
- Ve zprávách? - Přesně.
- Tak zatím. - Tak zatím, poldo.
Policie! Ruce vzhůru! Ani hnout.
Sundej si helmu.
- Kdo sakra jsi? - Nikdo.
Měl jsem tu tašku doručit chlápkovi před kavárnou.
Nic víc. Jsem poslíček.
- Kdo to chtěl doručit? - Pekař.
Zabásněte toho kašpárka.
- Pojď. - Nic jsem neprovedl.
Odvolej akci. Vraťte se na stanici.
Ruce na volant.
Žádné hlouposti, jeď kolem náměstí. Dělej.
Jak se vede?
Dobře. A tobě?
- Užil sis Cannes? - Jo, máš koule.
Zíráš, co?
Dals mi slovo, ale nebyl jsi zdaleka sám.
Znáš hlavouny. Nemůžu si dělat, co chci.
Já ti ve vlaku říkal, že nemáš žádnou moc.
Dívej se před sebe.
Vyhrál jsem.
A tys prohrál. Mizím.
Končím.
Mám víc peněz než Borg.
A nikdy jsem nehrál tenis.
Na dovolené se budeš nudit. Ještě se uvidíme.
Tak jo, zastav, je mi nevolno.
Tady.
Dej to Annie
a řekni jí, ať z budky zavolá na tohle číslo.
Všechno je uvnitř. Lístky, hotovost.
Žádný problém.
- Máš, co jsem chtěl? - Jo.
Tady máš.
To dělal ten Polák?
Ten je ve vězení. Tohle je chlap z Marseille.
ŘIDIČSKÝ PRŮKAZ
Je to fušeřina.
A za takový prachy.
Jsi moc slavnej.
Lidi se bojí. A chtějí hodně peněz.
Já vím.
Zavolám, až budu v Riu. Přidáš se ke mně?
V Riu? Moc rád.
- Na zdraví, příteli. - Na zdraví.
- Haló? - Lásko.
Lásko, jak se máš? Kde jsi?
Daleko, jsem od tebe až příliš daleko.
Teď překročím italskou hranici.
Jedeme někam, kde je teplo. Do Brazílie.
Do Brazílie?
Ano, ty a já. Tam ty prachy rozfofrujem.
Půjdeme na pláž, pomilujeme se a zasmějeme.
Budeme dobře baštit, opalovat se, mít hodně dětí.
Musíme se přestat skrývat.
Zůstaneme spolu navždy.
Kontrola totožnosti.
- Ten nápad se mi líbí. - Opravdu?
Ano.
- Přidáš se ke mně? - Jo.
- Odjíždíme? - Jo.
- Uvidíme se zítra, lásko. - Tak zítra.
- Dobrý den. - Buongiorno.
Celní kontrola. Vypněte motor, prosím.
Máte průkaz?
Díky.
Vystupte si prosím z vozidla a následujte mě.
FRANCOUZSKÁ CELNICE
Nechápu, proč máte belgický pas.
Proč? Otec je Belgičan
a matka Italka. Je to prosté.
- Táta je Belgičan, máma... - To chápu.
Ale nelíbí se mi váš pas.
Čekám na zprávu z ambasády.
Ti vám řeknou totéž. Jste opilý?
Ztratil jsem příliš času.
Musím jet do Itálie, čekají mě na Sicílii.
Ničemu nerozumím!
Prosím, ztište se.
Dobře?
Někde na mě čeká žena.
- Co říká? - Jde o ženu.
A neřekl jsem to manželce.
Láska.
Ano, je to cizoložství. Jede za ženou do Itálie.
Ten pán je ženatý, je to tak?
Ale to nevysvětluje ten pas.
Nelíbí se mi to.
Ale není co chápat. Promarnil jsem moc času tím,
že tu s vámi klábosím.
Prosím, už nemůžu čekat, musím jet do Itálie.
Ta žena na mě čeká. Nemůžu...
Ach, Bruno.
Vypadáš dobře. Blonďatá ti sluší.
Děkuji, pánové.
Jdeme. Je po všem, vrátíme se do Paříže.
Vlakem?
Můžu otevřít okno?
Jasně.
Proto vás ve jménu francouzského lidu
soud odsuzuje k devíti letům vězení.
Trest si odpykáte ve věznici Fleury-Mérogis.
Zasedání se odročuje.
Pojďme pro Bruna.
Počkám na něj v 6:00 u heliportu.
Ano, je to moje jediná šance!
No tak, nečekej.
Vždycky musíš být v rauši.
Na ničem jiném nezáleží.
Abychom necítili na ramenou to strašné břímě času,
co nás táhne k zemi, musíš být neustále v rauši.
Jak?
Díky vínu a poezii.
Nebo ctnosti. Vyber si sám.
Co když se na schodech paláce, v zeleném pleveli příkopu,
nebo v nudném osamění ložnice probudíš,
a to opojení, téměř omdlení, zmizí?
Zeptáš se větru, vlny, hvězdy, ptáka, hodin,
zeptáš se čehokoli, co se směje, sténá, běhá, zpívá, mluví,
ptá se, kolik je hodin. A vítr, vlna, pták a hodiny
ti odpoví: „Je čas dostat se do rauše!
„Abys unikl tyranii času,
- „buď neustále v rauši!“ - Má lásko.
„Víno, poezie, láska,
„ctnost, vyber si.“
Nejsem tam, abych tě držela v náručí.
Tady máš.
- Máš hlad. - Vězeňské jídlo...
Nemůžu jít ani do jídelny.
- Proč? - Nevím.
Možná se bojí, že schovám pilu do lógru.
Slyšel jsem o Steveovi.
Popravili ho. Nedostal šanci.
Tolik ke zrušení trestu smrti.
Souhlasíš s tím? Ty a tví kolegáčkové?
Nebyl to můj tým.
Dal jsem výpověď.
- Už nejsi policajt? - Ne.
- Kvůli tomuhle? - Kromě jiného.
Když jsi ve vězení, nemám chuť honit nikoho jiného.
Jestli si myslíš, že zůstanu zavřený...
Přiznej, že ti budu chybět.
Co teď budeš dělat?
Cestovat, číst a psát.
Poldové v důchodu píšou detektivky.
Jistě, proč ne?
Ať se nedostaneš do průšvihu.
Odseď si to.
Jsi ještě mladý a máš toho hodně před sebou.
Proč mi to říkáš?
Nebudou na tebe mírní, když zajdeš moc daleko.
To mi vnuklo nápad. Možná taky napíšu knihu.
- O čem? - O svobodě.
O lásce, Středozemním moři, o životě. Víc ti neřeknu, abys to nevykradl.
Návštěva skončila. Jdeme, Sulaku.
Ani neznám tvoje křestní jméno.
Georges.
Jmenuju se Georges.
- Měj se, Georgesi. - Ty taky, Bruno.
Dávej na sebe pozor.
Znáš mě.
Jdeme.
- Promiň, není to tu snadné. - Vstávej.
No tak.
Vrátíš se?
- Jo. - Jdeme.
Čau.
Budeme se držet plánu. Věřím ti.
Vysílačka a otevřené dveře.
Pro Sulaka hodně riskuju.
Počkej na můj poslední hovor a poslední instrukce. Měj se.
Všechno je připraveno, Bruno. Postupuj přesně podle plánu.
Pokud bude problém, vrať se do cely. Hodně štěstí.
Jsem v hlavní chodbě.
Ano, Bruno.
- Jsou zamčené. - Mělo by být otevřeno.
Jsou zavřené, co mám dělat?
Nerozumím tomu. Všechno jsem zařídil.
Bruno? Neslyším tě.
Zapomeň na to, Bruno, vrať se do cely.
- Co chceš? - Americano, dva cukry.
- Dva cukry. - Jasně.
Bruno?
Zmiz.
Vypadni. Co s tím děláš?
Má lásko,
zase jsem ve snu utekl,
abych usnul u tvého teplého těla.
Klidný pocit.
Těžké tělo, lehká mysl.
Létám, vznáším se.
Noc mě obklopuje tvou vůní, takže necítím gravitaci.
Už tam nejsem.
Mizím a konečně...
Konečně tě najdu navždy.
Konečně.
Jednoho dne to musí skončit.
Každopádně bych nebyl moc ctihodný kmet.
Ale je to můj osud.
Vím to.
Někdy si myslím,
že tenhle poslední útěk ze mě udělá
svobodného člověka navždy.
SVOBODA
Překlad titulků: Jakub Ženíšek
Kreativní dohled Ludmila Vodičková