Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ahoj, miláčku.
No, za moc to nestojí.
Asi pojedu domů.
Dobrý.
Tak jo, za chvilku jsem doma.
- Kafe. - Kafe, kafe.
Tak tady je možná moc silný. Dal bych tady to krémový.
- Jo. - Jo? Třeba tohle?
No tak, říkám, že to nechám na tobě.
Tak jo. Tak to by bylo všechno asi.
- Všechno? - Hm.
Výborně.
- Tak děkuju. - Tak tady. Není zač.
- Tak. - Tak.
- Jo, ty rybí hlavy. - Jéje, děkuju.
- Vám to moc sluší dneska, Markéto. - Ty lichotníku.
Kdybys tak věděl, kolik mně doopravdy je.
- Ale prosím vás. - Tak děkuju.
- My děkujeme. Mějte se krásně. - Taky.
Holko!
Něco jsem ti přinesla.
To si pochutnáš.
Tak.
Ano, já jsem ti něco přinesla.
No. To budeš koukat.
Tak co, jak se těšíte na večer, pane doktore Smutný?
Strašně se těším na večer, paní profesorko.
Těším se, až vám to pořádně udělám.
Ježíš, Martine, nemůžeš tady takhle mluvit před dětma.
Ale prosím tě, ti tvoji studenti jsou mnohem sprostší a úchylnější než já.
To možná jo, ale nehodí se to.
Tak co v práci?
Jo. Stíháš to na tu půl devátou?
Musíme tu rezervaci zrušit, víš?
Pojďme si něco uvařit doma, až se vrátím, jo?
Děcka, nahoru!
Tak, důležité je, že budeme spolu, no.
- Skvělý. - Mám totiž pro tebe překvapení.
Jo? A doufám, že to bude nějaký
strašně nemravný, červený, rudý, barevný, průsvitný prádlo.
- Přesně tak. - Jako fakt?
- A už ho mám dokonce i na sobě. - To se dělá?
Takže pa večer, lásko.
Ona má na sobě sexy prádlo?
Páni. Tak to ji asi omrdám.
Tak, mládeži, jsme na místě. A zde je Faustův dům.
Nuda, nuda, nuda.
Hej, klaune!
- Co jsi říkal? - Nemáš nějaký drobný?
Nějakej drobák, kámo.
Drobný!
To jsou drobný, ty blbče.
Zbyl ti ještě nějakej?
Vsadíme se? Hm?
O tvý oko.
Nuda.
Čau. Už máš padla?
Nemám. Čekám na krevní rozbory paní Charvátový.
Já jsem kvůli tomu musel zrušit i tu rezervaci na večer.
A co Jana? Je s tím v pohodě?
- Dobrý den, pane Merkner. - Dobrý den.
Znáš Janu, ne? Ona není příliš... Jak to říct? Emotivní typ?
Jasný.
- A co pro ni máš? - Jak co pro ni mám? Nic.
Ty vole, dvacátý výročí, a ty nemáš ani kytku?
Tohle pro ni mám.
Nekecej.
- Takže jdete do toho? - No, já bych rád.
Teda nevím, co tomu Jana řekne, ale je to možná naše poslední šance.
Je nám oběma přes čtyřicet. Jsou nejlepší na světě.
Prej uměj oplodnit i neplodný, tak snad rozhejbou i nás.
- Ty vole, to muselo stát majlant. - No, ty vole, to taky stálo.
- No tak budu držet pěsti. - Díky.
- Tak se měj. - Ty taky.
- Jo, zítra to pivko platí? - No jasně, těším se.
- Taky se těším. Čau. - Čau.
- Jsme všichni? - No, švihloňka chybí.
Kdože?
- Ta nová divná, jak nemluví. - Jo, Helena.
Hele, už jede.
Taky by tě neubylo, kdybys jednou přišla včas. A víc se oblíkla.
Chtělo by to něco
pořádnýho.
Tak tebe bych tady nečekal.
Kámo! Hodil bys mě jen na Žižkov? Potřeboval bych do Sweet Paradise.
Vypadni!
Jdeme, pojďte.
Řekneme si něco o životopise Johanna Fausta.
Byl to alchymista, astrolog a mág.
Již v 15. století za jeho života o něm kolovaly různé historky,
že se spolčil s ďáblem.
Nejstarší dochované literární dílo o jeho životě je Goethovo z roku 1772.
Jdeme.
Prosím vás, četl někdo tu knihu?
Já. Já tu Goetheho knížku četl. Pár kapitol. Pak jsem to vzdal.
Ano, ona je velmi náročná na čtení.
Ale všeobecně je uznávaná jako nejlepší životopis Johanna Fausta.
Vím jen, že se Faust upsal ďáblu.
A pak sbalil nějakou buchtu, Markétu myslím.
Šprte.
Skvěle, Sněgo, přesně tak. Takže legenda zní takto. Poslouchejte.
Faust uzavřel sázku s Mefistem.
Pokud Mefisto udělá Fausta aspoň jeden den šťastným,
Faustova duše propadne peklu.
Mefisto Fausta omladil, obdařil ho veškerým věděním
a splnil mu všechna erotická přání.
Kdybych věděl, že to je nějaký starověký péčko, asi bych to i dočetl.
Faust poté svedl mladou Markétu, která mu po čase porodila dceru Helenu.
Jenomže Markétina rodina...
Heleno.
Heleno,
slyšíš mě?
Jsi má.
Neboj se, Heleno. Vidíš tu stěnu?
Dotkni se!
Skutečný Faust v tomto domě nikdy co?
Nikdy nežil.
Bum!
...dostaví na urgentní příjem. Opakuji.
Žádáme všechny doktory z ordinací,
ať se neprodleně dostaví na urgentní příjem.
- Co se tady stalo? - Vedle v budově něco vybouchlo.
Cože?
- Budou vás potřebovat, vezou sem další. - Jo. vydržte!
Víš, co chceš.
Je čerstvá.
Myslím, že se nemusím představovat. Není-liž pravda?
Ač na pokraji smrti zdáš se být,
žít z masa a krve trochu budeš chtít.
Jste v pořádku?
Jani?
Jani, jsi v pořádku?
Podívej se na mě.
Co to je?
Slyšíš mě?
To bude dobrý, neboj. Tak, jsme tady.
Vodohospodáři jsou se současnou situací na vodních tocích spokojeni.
Dostávám hlášení o tom, že v Praze na Karlově náměstí
v legendami opředeném Faustově domě
došlo k mohutné explozi. Jedná se pravděpodobně o výbuch plynu.
Bohužel, podle dostupných informací jsou na místě mrtví a také zranění.
Záchranný integrovaný systém je na místě
a snaží se dostat situaci pod kontrolu. Na místo směřuje náš kolega Kurt...
Johann!
Jo.
To je divný.
Sleduj můj prst.
Co, můžeš dejchat?
Jo?
Sakra. To bude dobrý.
Poslechnu si tě, jo? Dejchej.
Mám hlad. Jdu domů.
Počkej, já jdu s tebou.
Haló? Potřeboval bych taxíka před nemocnici na Karláku.
Teď hned.
Děkuju. Díky.
Tak, miláčku, už jede. Za chvíli budeme doma, jo?
Helena.
Kdo je Helena?
Helena přežila výbuch.
Je mi to líto, miláčku, ale nikdo z tvých studentů výbuch nepřežil.
Helena ano.
Já vám říkám, ještě dvě hoďky tam, a byla by moje.
- No, ty vole. - Jednoznačně.
Kdyby to viděl ten její frajer, ten by ti nabil, ty vole.
Jako svině, vole.
- Jak je to ještě daleko? - Kousíček.
Já nevím, kámo.
- Hele, tady máš jednu. - Podívej, vole.
Čau.
Seš v pohodě? Počkej, co se ti stalo?
Ty seš debil, vole.
Cos to zas vyblil, vole? Ona zdrhla kvůli tobě, vole.
- V pohodě byla. - Nebyla v pohodě vůbec, kámo.
Vypadala, jako kdyby jí někdo nabombil.
- Byla úplně v pohodě. - Vůbec, vole.
- Jí musel někdo zmlátit. - Dobrý večer, přátelé.
Kurva, co to...
Mám takový docela pochopitelný dotaz.
Nemáte kousek volného šatstva k zapůjčení?
Děláš si z nás prdel?
Opravdu bych potřeboval nějaké to ošacení.
Bohužel tam, odkud jsem přišel, nebylo žádné oblečení k dispozici.
A odkud jako seš, vole? Z budoucnosti?
Nehledáš tu rovnou Sáru Connorovou, ty vole?
Popravdě hledám jistou Markétu. Z minulosti.
Ale rád bych ji navštívil řádně oblečený.
Takže se vás zeptám, milí pánové, ještě jednou.
Jdi do prdele!
Co je?
- Počkej si na pořádnou rybu. - Jo.
Hele, támhle.
- Hele, ten je dobrej, viď? - Dobrej.
Ahoj, fešáku.
Nechceš se pobavit?
Víte, dámy, musím za svou paní.
Neviděl jsem ji celou věčnost.
Tak to by mohla ještě chvíli počkat, ne?
Dobrá společnost by se hodila. Dáma si počká.
Ve všem tom, co u vás kdy se zvalo hříchem,
či zkázou, zkrátka zlem,
tam já ve svém pravém živlu jsem.
Jsem duch, jenž stále popírá.
A právem.
Neb co vzniklá, vše by zahynulo.
Proto by bylo líp, nic kdyby nevznikalo.
Markéto.
Markéto,
v tvém srdci jaký hanebný hřích.
Zda modlíš se za duši matky své, jež zdřímla do obludných muk?
Nebo za dceru, již jsi odhodila do proudu řeky?
Pomsta po tobě sahá.
Hroby se třesou. A srdce tvé z popela znova se zvedá.
A z míru znova vrhá se v trýzeň plamenných muk.
Tak doufám, mnoho času neuplyne a s těly také světlo zhyne.
Dobrý večer, drahá.
Dlouho jsme se neviděli.
Nechceš se trochu opláchnout?
Asi jo.
Jo. Já zatím připravím něco k jídlu?
- Dobře. - Dobře.
Maso, prosím.
Jo. Jasně.
Líbí se ti to?
To je krásný.
Byly jenom játra.
- Běž se osprchovat. - Teď?
Já je zatím připravím.
Heleno.
Nebraň se.
Proč se trápíš?
Proč s tím bojuješ?
Heleno.
Vím, že mě slyšíš, Heleno.
Ochutnej.
Vím, že mě slyšíš. Vzpomínáš?
Heleno, vzpomínáš?
Ochutnej.
Jsem tady.
Ochutnej, Heleno.
Tak spusť, Mefistofele.
Mefisto.
- Kde je? - Je tohle nutný?
Stačilo se zeptat.
Co takhle přivítat starýho kamaráda? Hm?
Obejmout.
- Proč jsi ho vypustil? - Ale víš, že tohle neumím. No.
Tak kdo ho pustil?
Jenom krev tvojí krve. Vzpomínáš?
Přestaň mě srát!
Takovejhle slovník v tvým věku?
Tak kdo ho pustil?
Přemýšlej.
To není možný.
- Vždyť... - Překvápko!
- Jak jsi jí to mohl udělat? - Já?
To tys ji hodila do řeky. Já jsem jenom pro každou srandu.
- Kde je? - Kdo?
On? Ona? On?
Moje dcera, Helena.
Nevím.
Víš, že lidi vždycky jenom popostrčím a pak si beru popcorn do první řady.
Opatrně. S tímhle bych byl fakt opatrnej.
- Vždyť víš, že mě nemůžeš zabít. - Vím. Ale ublížit ti můžu.
To je sladký jako prase.
Co na mě čumíte, slečno?
Kouřím,
kouřím.
Moment!
Dělej. Já ti říkám, dělej! Prachy, vole.
Hlavně klid, jo?
Dělej, dělej!
Dělej, vole!
Dělej. Kurva!
Jste v pořádku?
Au!
Dobrý večer, paní Janičko. Pšt.
Dobrý večer, sousede.
- Byl jste na procházce? - Spíš jsem byl uspat tady malou.
Nechce nám zabrat v postýlce, tak se ji snažím takhle uspat,
mezitím si žena odpočine. Pšt.
- Můžu? - Hm.
Krásně voní.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Sbalte si ten klobouk a běžte s tím pryč, jo?
- Dobře, už jdu. - Tak jo.
- Na shledanou. - Na shledanou.
Strašná hudba.
To opravdu dnes lidé poslouchají takový rámus?
Dobrý večer, příteli.
Prosím, ne.
Smilování. Pro lásku Boží, ne!
Ne, to je vtipné.
Nejvíc nevěřící národ, ve kterém jsem kdy žil,
si vždy těsně před smrtí vzpomene na Boha.
Já...
Já jsem jenom dýdžej. Pouštím tady lidem hudbu, nic víc.
Hudbu? Tomuhle říkáš hudba?
No tak to potom my tady jenom večeříme, pane dýdžeji.
Nechte mě žít, prosím.
Nikomu nic neřeknu, přísahám.
Já vím.
Tohohle snězte celého.
Ještě se nám vrátí a bude nám ten kravál pouštět znovu.
Prosím, ne!
Ne!
Co se tady děje?
- Do prdele. - Miláčku, pojď za mnou.
Mám pro tebe překvapení.
Vím, jak jsi vždycky chtěl být táta. Tak jsem ti to zařídila.
Cos to provedla?
Konečně jsme rodina. To je naše společná dcera Isabel.
Pozdrav ji.
Do prdele! Cos to kurva provedla?
Dala jsem ti dítě, které jsi tak vždycky chtěl.
- Chtěl jsi vždycky holčičku, ne? - Do prdele.
Au!
Lásko moje,
já se dneska opravdu snažila.
Prádýlko si koupila, dítě ti pořídila,
a ty pořád nejsi spokojený.
Co ty máš pro mě k výročí?
Počkáš tady na mě
a budeš pěkně přemýšlet nad tím, jak špatně jsi se dneska choval!
A dávej pozor na naši holčičku.
Já musím ve městě ještě něco zobnout.
Buď tady hodnej, lásko.
Au!
- Seš tam? - Nazdar!
- Prosím tě, potřebuju, abys přijel. - Cože?
- Přivez, prosím tě, dva pytle velký. - Cože, pytle?
Neptej se kurva proč. Prostě přines dva pytle.
- Nějaký sado-maso, jo? - Nejde o žádný sado-maso, ty vole.
- Počkej, je ti něco? - Až budeš dole, tak mi zavolej.
- Jo, dobře. - Tak jo, prosím tě.
Do prdele. Jau!
Kurva! Kurva!
Holčičko moje.
Kam míříš, dítě moje?
Na večeři.
My také.
Nepřidáš se k nám?
Dovolíš?
Kde to je?
Do prdele. Ach!
- Dobrý večer, pane doktore. - Dobrý večer.
Odpusťte, že vás ruším tak pozdě v noci, ale slyšela jsem hrozný křik.
Jo. Já se omlouvám, to...
Já jsem měl takovou nehodu, ale už je to v pořádku.
Aha. Tak to jsem ráda. Bála jsem se, že se stalo něco vám nebo vaší paní.
Nic se nestalo, všechno je v pořádku. A děkuju, že si děláte starost.
- Tak se nezlobte. A... - Dobrou noc.
Já jen, neviděl jste náhodou mého muže?
Vašeho muže?
No, on se byl projít s malou a ještě se nevrátili domů.
A nebere mi telefon a já trošku začínám mít strach.
To chápu, ale neviděl jsem je. Určitě budou v pořádku.
Dobře, tak děkuju. A nezlobte se.
Ne, vůbec. Díky, že se staráte. Mějte se.
Tak dobru noc. A pozdravujte vaši paní.
A vy pozdravujte ty dva opozdilce, až se vrátí.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Celý ty roky přemýšlím, kdo jsem. A proč jsem taková, jaká jsem.
A nakonec se dozvím, že jsem nějaká pošahaná postava
z nějaký úplně dementní knížky o tom nejhorším manželským páru ever.
Skvělý.
- S Johannem jsme nebyli manželé. - Aha.
Já si to zrekapituluju, jo?
Takže, mí rodiče jsou asi pět set let starý pošahaní polodémoni,
co si jdou po krku věčně proto, že
si s nima hraje nějaký divný psychologický hry ďábel?
Co se týče našeho vztahu, tak otec o mně ani neví
a matka se mě pokusila zabít.
Jo.
Co je ale na tom úplně, ale úplně nejlepší, je to, že jsme nesmrtelný.
Nesmrtelní nejsme.
Tak to já teda jo. Já jsem to párkrát vyzkoušela, to mi věř.
Jen krev naší krve nám může ublížit.
Jen krev naší krve nás do temnoty sváže a zpátky přivolá.
Stará kletba.
Použila jsem ji na tvýho otce,
když jsem ho před staletíma zaháněla do temnot.
No, a Mefisto
teď využil tebe a Johanna přivedl zpátky na svět.
Pojď ke mně, něco ti ukážu.
Do hajzlu.
Co budeme dělat?
Víš, že vás mám oba rád, ale upřímně, tohle je fakt průser jak Brno.
Já vím, ale něco udělat musím.
Zavolat policajty a modlit se. Jana asi dostane doživotí.
A ty taky, v Bohnicích. Jestli nepřestaneš vykládat,
že z Jany je upír, zombie nebo cos to plácal!
- Ty mi nevěříš? - Já nevím.
Já nevím, co si mám myslet.
Můj nejlepší přítel má doma mrtvýho souseda i s jeho mrtvou dcerou
a tvrdí, že to udělala jeho ani ne čtyřicetikilová žena.
- Z který je zombie upírka. - Jo, je to divný.
Ale co vylezla z toho baráku, tak se chová divně.
Nešel jí nahmatat puls. Dokonce jí nebije srdce.
Víš, že je to píčovina, co mi teď vykládáš?
Je to píčovina, ale je to pravda.
Ty si myslíš, že jsem je zabil já? To si myslíš?
Ale ne.
- Tak co chceš dělat? - Nevím!
Myslel jsem, tady zůstat nemůžou, tak že je někam odvezeme.
Někam jako pryč. Kde je někdo najde a může je identifikovat.
- Ale kam? - Kamkoliv, ale tady zůstat nemůžou!
Nebude lepší je spálit?
Chápeš? Aby se ta matka toho děcka nemusela dívat na svoji mrtvou dceru.
Máme přece v nemocnici malou kremačku.
To ses úplně zbláznil. Je nebudeme pálit, ne?
Vždyť se ta máma bude celej život trápit a hledat je.
Nebo žít v naději, že se třeba jednou vrátí.
Ty vole.
- Můžem, tak spálíme je. - Dobře.
- Odvezeme a spálíme je. - Jo.
Hlavně musím najít Janu, aby neudělala nějakou další blbost.
- Do čeho je dáme? - Jak do čeho je dáme?
Máš ty pytle?
- Do hajzlu. - Ty jsi zapomněl?
- Já nemám ty pytle. - Vždyť jsem po tobě chtěl pytle.
- Do čeho je dáme, vole? - Já nevím.
To nevadí, něco tady najdu.
Do prdele!
Co se jim stalo?
Spinkají, když nepapají.
Co si dáte, dámy?
Přiznám se, že ani jeden z těchto moků neznám.
Přece jen jsem nějakou chvíli nechodil po krčmách.
Odkud vlastně jsi?
Co jsi zač? Kolik ti je?
Máš takovou divnou řeč.
Staročeskou.
Jmenuji se Johann Georg Faust.
Před pěti sty lety mě moje milovaná žena zabila.
A moji duši poslala do temnot.
Proč?
Vyvraždil jsem její rodinu.
A co se stalo s ní?
Je tady. Někde.
- V Praze. - Ona žije?
Ano.
A půjdeš za ní?
Ano. Ale myslím si, že ona mě najde spíš.
- Chceš se s ní udobřit? - Ne.
Chci ji zabít za to, co mi udělala.
- Chápu. - Ne, nechápeš.
Nechci ji zabít za to, co udělala mně, ale za to, co udělala naší dceři.
Co se stalo?
Zabila ji.
Utopila ji jako krysu.
Byla to její odplata za vyvraždění rodiny.
Zabít moji malou holčičku.
No nic,
je načase vyrazit.
Dáma se načekala dost.
- Můžem. - Čistej vzduch, jo?
- Jo. - Dobře.
- Počkej, já si tady musím dát popruh. - Máš to?
- Můžeme. - Teď. Tak.
- Pomalu. - Ty vole.
- Držíš? - Držím.
- Moment! - Co je?
Polož to! Ty ses úplně posral?
- Ty jsi přijel kabrioletem? - Já nevěděl, že potřebuješ pohřebák.
Ty vole, to nemá kufr! Nebo má to kufr?
- Má. Pojď se podívat. - Jo.
Co to...? Panebože.
Ty vole, to není kufr. Tam se vejdou tak moje boty.
A co mám dělat, kurva?
Hele, já stáhnu střechu.
Jak jako stáhneš střechu? To ho povezeme s otevřenou střechou?
- Tak co můžeme dělat, ne? - Ty vole, ty jsi výbornej.
Pytle zapomeneš, přijedeš kabrioletem.
Hele, už to jede.
- No, se ti otevřely okýnka, vole. - Počkej.
Do prdele.
Proč to nejde? Proč to kurva nejde?
Jo, už je to.
- Pojď, jdem pro něj. - Jau!
- Řekni si, jo? - Jasný, vole.
- Tak můžeme. - Jo.
Ty vole, ten je těžkej. Kurva drát. Dobrý.
- Tak jedem. - Jo.
Počkej! Máme to dítě?
- Do hajzlu. Já tam skočím. - Ty vole. Dobře.
Jestli nás někdo vidí, tak to jsme nenápadný, vole.
Petře.
Petře!
Mně se ztratil muž. A dítě.
Tříměsíční holčička. Nevím, kde jsou.
Nebojte se, slečno, brzy bude po všem.
- To jsou policajti, ne? - Jo. Počkej.
Dělej, že se nic neděje, normálně.
Jak mám dělat, že se nic neděje, vole? Tak teď jsme nenápadný úplně.
Vždyť se ani nepodívali.
Oni jedou za náma, vole. To si děláš prdel.
- Teď nás zastaví. Co řeknem? - Vždyť nás nestaví, ne?
- Jedou dál. - Je to vlastně tvoje auto, že jo.
Zapnu rádio, jo? To ticho mě zabíjí.
Jo, jasně.
A nyní rychlé zprávy.
Policie nalezla několik pražských barů prázdných a doslova zatopených krví.
Na místě však nebyla žádná těla ani obsluha.
Dále vyšetřují vraždu nevěsty,
kterou našel novomanžel potrhanou a pokousanou.
Příčina dnešního výbuchu ve Faustově domě,
při kterém zemřelo patnáct studentů a několik lidí bylo zraněno,
je stále neznámá.
Ty vole, co to je? Ten svět se úplně zbláznil.
- Co noha? - Co asi? Bolí prostě.
- Jehlou na šití to bolelo jak svině, ne? - Jako svině to bolelo.
- Jsem to měl možná zalepit gafou. - Jasně.
To nemáš doma lékárničku? Normální obvazy, dezinfekce.
- Jsi doktor, kurva, ne? - Samozřejmě, že mám lékárničku!
Ale v tom šoku jsem si nevzpomněl kde. Mě pobodala vlastní žena.
To měla být oslava výročí, ne spalování mrtvol!
Promiň. Sorry.
Co to kurva děláme?
Zachraňujeme vaše výročí.
Ty seš vtipnej.
Zuj se.
Vážně?
Jo.
Tak, že jsi to ty.
Já doma nosím boty.
Já ne.
Škoda.
Myslel jsem, že už tady bude.
Nevadí.
Podíváme se, kde se dáma nachází.
Tady ten.
To ses skoro strefila.
Jak dlouho tady bydlíš?
Tady?
Nevím, od sedmdesátek. Takže padesát let.
Co ty a tvoje bydlení?
Já...
Já bydlím sama.
A nemám tolik věcí jako ty.
Můžeš bydlet tady se mnou.
Fakt?
Jestli chceš?
Tak jo.
Jo?
Aspoň nebudu muset platit nájem.
Co je?
Co se děje?
Co je?
- Johann. - Co s ním?
To je parchant!
Co se stalo?
Já myslím, že tuhle pozvánku už neodmítne.
Kde je?
V osadě. Tam, kde jsme se dřív tajně scházeli.
Připravte se.
- Musím za ním. - Jdu s tebou.
- Ne! Zůstaneš tady. - Proč?
Zůstaneš tady, rozumíš? Neví o tobě.
Chápeš to?
Musím si to s ním vyřešit sama. A jednou provždy.
Hodně štěstí, mami.
Dík.
- Co to je? - Co to do prdele...
- Vidíš to? - Nějaká manifestace, ne?
Já zatroubím.
Ne, netrub ty vole.
Připoutáme pozornost a ještě na nás zavolaj benga.
- Já jim řeknu, ne? - Jo.
Haló, pane, můžete nás pustit? Děkuju.
- Ty vole, co to je? - Ty vole, jeď, do prdele!
Jeď! Jeď!
- Jo, jedu. - Jeď, ty vole!
Jedu, kurva. Jedu.
- Ty vole. - Viděls to?
Ty vole.
- To bylo z nějakýho filmu. - Nejdou za náma.
- Ty kráso. - Ty vole, to...
Co točej, ty vole? To není možný.
To přece byli jako... To by nevypadalo jako živý, ne?
Viděls ty oči?
Ty vole!
Hele, mě něco napadlo. Zastav, ty vole. Zastav!
- Proč? - Hele, já tam musím.
- A co chceš dělat? - Musím tam jít. Kurva! Do prdele!
- Co tam chceš dělat? Zbláznil ses? - Nevím, možná tam bude Jana.
- Ti říkám, nechoď tam! - Já to musím zkusit.
- Jak tomu teď pomůžeš asi? - Nevím, zkusím něco!
- Ty se postarej o ty mrtvoly. - Dobře. Dobře.
- Jsem úplně v klidu. Martine! - Co je?
- Zlom vaz. - Jo, ty taky.
- Já jedu, jo? - Jo. Čau.
Kurva.
Kurva. Kurva.
Kurva. Kurva. Kurva.
Vidím, že ses vůbec nezměnil.
Ahoj, lásko.
Taky tě rád vidím.
Myslíš si, že mě tahle sebranka zastaví?
Ne, nemyslím.
Ale sama víš, že jsem společenský
člověk.
Vím.
Vyhledáváš pořád stejnou společnost.
Ještě než se do toho pustíme a zničíme půlku města,
tak jako posledně, chtěl bych se zeptat na pár věcí.
Ptej se.
Za prvé. Proč jste mě s Mefistem přivolali zpátky?
Zastesklo se mi.
Rozumím.
To mě přivádí k mé druhé otázce.
Kde je Mefisto?
Neboj, za chvíli se s ním potkáš.
Jsi pořád stejně špatná lhářka.
Smůla.
Tak co, dáme se do toho,
lásko?
Taky ses vůbec nezměnila, miláčku.
Heleno?
Au!
- Jak dlouho? - Dodneška jsem o ní nevěděla.
- Nelži. - Přísahám. Mefisto ji oživil.
Takže přece jen mě krev mé krve přivedla na svět.
Holčička moje.
Sakra. Do prdele.
Pojď.
Holčičko moje.
Do prdele. Jani. Jani!
Ahoj, miláčku.