Макар вдъхновен от истински събития, сериалът е художествена измислица.
Всички случки от личния живот на героите са измислени.
13 ноември 2015 г.
ОТДАДЕНА ПРИЯТЕЛКА
Арно?
Здравей. - Здравей.
Извинявай, Крис, пиша съобщение. - Няма проблем.
Как си? - Добре, а ти?
Не се настанявай, приключих.
Ако обичате.
Плащам и тръгваме.
Къде ще ходим? - У нас, живея наблизо.
Ясно.
Не бих отказала да пия нещо.
Не ме ли харесваш?
Не знам, не те познавам.
Добре, няма проблем.
Приятна вечер.
Желаете ли нещо?
Предлагате ли чаши шампанско?
Благодаря.
Извинете, господине.
Бихте ли ми пазили нещата? Отивам да си купя цигари.
Да, ще ви пазя чантата.
Благодаря ви. - Тук ще е на сигурно.
Бихте ли ми сипали още една чаша? - Да.
Веднага се връщам.
Върнете се и вземете метрото.
В метрото съм, ще загубя обхват.
По дяволите!
Не знам...
Оставих съобщение на Марго, но не ми отговаря.
Пол, обади ми се, моля те!
Пуснете ме!
Поради съображения за сигурност сме принудени да изчакаме тук.
Къде са ми ключовете? Мамка му!
По дяволите!
Убиха всички в "Батаклан".
Стреляха по нас.
Стреляха по нас...
Как се казвате?
Погледнете ме. Тук съм.
Как се казвате? - Емили.
Не отивайте там. - Ало, Венсан?
Венсан, Крис е.
Кажи ми къде си. Много съм разтревожена.
Обади ми се веднага щом можеш.
Целувки.
Можете ли да се приберете?
Кристел? - Евакуират ни.
Прибра се!
По дяволите! Къде е? - Притесних се, търсих те.
Какво търсиш? - Къде е, по дяволите?
Какво търсиш? - Зарядното ти. Моето го загубих.
... целия квартал. Има полиция, спецчастите.
Пълно е с хора и не знам какво се случва.
Не знам...
От вкъщи чух десетки изстрели на ул. "Биша".
Някой знае ли какво става?
Живея близо до "Карийон", предлагам подслон. #ОтворениВрати
Не мога да заспя, следя новините.
Мислите ми са с жертвите и семействата им.
Сестра ми и приятелката й са излезли от "Батаклан". Има още хора в плен.
21,53 ч., около 13 минути по-късно,
второ камикадзе се взривява на 400 метра от "Стад дьо Франс".
В 00,20 ч. спецчастите
най-после проникват в "Батаклан".
Тримата терористи се взривяват.
Заложническата криза продължава три часа.
В залата са намерени близо 90 трупа.
По дяволите, Венсан, обади ми се!
Добър ден.
Пригответе личните си карти.
С предимство са роднините на жертвите.
Моля, пригответе личните си карти.
Разпределението става на рецепцията.
Не пречете на лекарските екипи.
По дяволите.
Отстъпете, моля.
Не преминавайте преградите.
Моля, отстъпете.
Какъв кошмар!
Ваш близък ли е в реанимацията?
Брат ми.
Ще прескочи ли трапа? - Още не знам.
А вие? - Търся приятеля си.
В това отделение ли е?
Така пише в съобщението, което баща му ми изпрати.
Как успяхте да минете проверката?
Минах през мазето.
Всички спешни телефони са претоварени, не знам как е.
Елате.
Да?
Ален Берио съм, брат на Максим Берио.
Заповядайте. - Благодаря.
Стаите са по този коридор.
Благодаря ви.
Венсан!
Мили Венсан!
Венсан!
Любов моя, знам, че ще се оправиш. Тук съм.
Венсан, най-добри приятелю, братко мой, от снощи си в кома.
Ти си страхотен музикант. имаш златно сърце.
Венсан, обичам те. #Батаклан #13ноември
Скъпа?
Крис? - Да.
Добре ли си?
Венсан...
Бил е в "Батаклан".
Простреляли са го два пъти. В кома в "Помпиду" е.
Представяш ли си?
Това е ужасно.
Ходила съм на всички концерти на "Ийгълс" в Париж.
На всички концерти.
Защо не отидох на този?
Не знам, аз...
Как разбра?
Баща му е публикувал във Фейсбук.
Видях го в метрото. Едва не припаднах.
Може ли да видя?
Какво? - Публикацията на баща му.
Защо?
Просто да я видя.
Ето я.
"Здравейте, всички. Благодаря за обажданията и съобщенията ви.
За тези, които не знаят, Венсан беше в "Батаклан" в петък.
Прострелян е два пъти.
В момента е в кома, дано се събуди.
Негов баща, Кристиан."
Е?
Няма много коментари.
Защото Венсан мрази Фейсбук.
А баща му е публикувал съобщение на страницата си.
Тъкмо ти казах!
Баща му ли? - Стига вече.
Край!
По дяволите!
Извинявай, мамо.
Съжалявам, просто...
Днес го посетих в болницата.
Много се разстроих, като го видях.
Не помръдваше, имаше всякакви системи по себе си.
Интубирали са го,
до него имаше апарат за обдишване...
Венсан е войн.
Няма да се предаде, знам го.
Всеки ден ще го посещавам.
Обещавам, няма да го оставя сам.
Знаеш, че няма.
Да, знам.
Имаш ли дрехи за пране?
Не, нямам.
Ще пусна една пералня.
Би ли затворила вратата? Имам нужда да съм сама.
Извинявай.
Здравейте, Емили.
Видях ви
в метрото в нощта на 13-и.
Най-добрият ми приятел беше тежко ранен в "Батаклан".
Ако имате нужда от нещо, не се колебайте да ме потърсите.
Не се предавайте. Крис.
Здравей, Крис.
Благодаря ти за съобщението.
Съжалявам за приятеля ти.
Как си?
Тежко е...
Но се чувствам много по-добре,
като мога да говоря за това.
Емили? - Кристел?
Най-после се запознаваме.
Извинявай, имаше опашка в магазина. - Няма проблем.
Взехме сладки. - Супер.
Виктор, това е Кристел.
Здравей, може да ме наричаш Крис.
Здравей. - Крис е хубаво име.
Как е Венсан? - Тази сутрин го посетих.
Лекарите ме оставиха за малко насаме с него.
Виктор, обувките.
Влез. Извинявай за бъркотията.
Извини ме.
Успя ли да поспиш днес? - Не.
Не искаш ли да си починеш? - Сега ли?
Да, аз съм тук.
Дори само половин час сън ще ти се отрази добре.
Тази сутрин имаше задръстване.
Симфония от клаксони.
Реших, че се е получило, защото терористите
са спрели насред улицата, точно под дома ми.
Може би са ме намерили през групата във Фейсбук или Гугъл.
Знаех, че е невъзможно.
В крайна сметка, вината беше на боклукчийския камион.
Но затворех ли очи, ги чувах много силно.
Виждах как идват и разбиват входната ми врата.
Ето там.
Отиди да поспиш, аз ще остана тук.
Виктор.
Какво искаш - макарони с шунка или с доматен сос?
Виктор?
Не съм гладен, но обичам и двете.
Страхотно.
Само че...
Изобщо не си си оправил стаята.
Какво се бяхме разбрали?
Изморен съм. - Знаеш ли?
Искам майка ти да е много доволна, когато се събуди.
Апартаментът да е идеален, всичко да е подредено.
С приятна атмосфера.
А Виктор да е нахранен, измит и облечен за сън.
Какво ще кажеш?
Виктор.
Бих искала да направиш това, което те помолих.
Хей!
Рисунката ми!
Ще я скъсаш, за мама е.
Броя до три.
Едно,
две,
три.
Повярва, нали?
Добра работа, миличък. Мама ще е много доволна.
Ще приготвя вечерята и след десет минути ще те повикам.
Емили?
Събудила си се.
Как си? - Какво е станало?
Къде е Виктор?
Спи.
Добре си хапна на вечеря.
Направих му макарони с шунка, най-вкусните.
Нямам деца, но имам спомени от детството.
Почистила си апартамента!
Да. Нямаше да си взема вана, я.
Това е прекалено.
Много ми е неудобно.
Гладна ли си?
Има още макарони.
Не, благодаря. Мисля, че ми се пие нещо.
Добре. - Добре.
Фред имаше лилава бас китара, която му отиваше на якето.
Защо не си при него, щом живее в Лос Анджелис?
Имах еднопосочен билет за 17-и.
Напуснах квартирата си, работата.
Но после... Тогава...
Венсан.
С него не сте имали връзка, нали?
Не. Когато си мениджър,
ако започнеш да се закачаш с момчетата от групата...
Стават проблеми. - Почакай.
Мамо! - Отвори това. Веднага се връщам.
Идвам, миличък.
Добре ли си? - Имам нужда да остана сама.
Да, да. Разбирам.
Освен това е късно.
Остави я.
Може ли да си вървиш?
Здравейте на всички.
Безсънието царува при мен.
Ако някой иска да поговорим...
Може да ми се обадите на 06 39 98 12 52.
Не! Не може да бъде! - Добре ли сте?
Не, не съм.
Не си намирам портфейла!
Проверете си чантата, джобовете.
Каква съм глупачка!
Сигурна ли сте? - Останал е при приятелката ми.
Ще стане дълго пътуване, ако искате да се върнем.
Може да ми оставите свой адрес. Ще ви изпратя чек.
Ако имате банкова сметка, ще ви преведа парите.
Наистина съжалявам, аз...
Какво ще ми оставите като гаранция?
Моля?
Имате ли нещо ценно, което да покрие сметката?
Аз съм клиничен психолог.
От 13-и насам приемам оцелели в кметството на 11-и район.
Нямам почивка оттогава.
Мислите ми се реят другаде, съжалявам.
Знаете ли, че има таксита, които возят безплатно жертвите до у тях?
Моля ви само... - Изпразнете си чантата.
Съжалявам, но...
Добре, ще я изпразня,
но вътре няма нищо ценно. Не може да бъде!
Ако вътре няма портфейл, ще ви се извиня и ще ви откарам безплатно.
Задник!
По дяволите!
Да?
Ало?
Да.
Да. Миналата вечер сте писали в групата?
Да. Добре ли сте?
Може ли да минем на "ти"?
Отдавна ли имаш котка?
Ало, Самиа?
Ало, Софи. Чух съобщението ти. Добре ли си?
Спокойно, имам време.
И бездруго не мога да заспя.
Няма проблем, Сара.
Спокойно, когато си готова.
Защо не полегнеш?
Знаеш ли как изглежда?
Значи си можела да видиш табелата.
Момичето с червения пуловер е излязла след теб, така ли?
Почакай, някой ми звъни.
Може ли да те сложа на изчакване?
Ще съм бърза, няма да те оставя сама.
Опитвам се да си представя това, което ми разказваш.
Кога го видя за последно? Тогава ли отиде в ямата?
От 1986 г. съществува фонд за жертвите на терористични атаки.
Всеки от нас може да дари.
Чрез този фонд можем да се преборим с предразсъдъците
и да улесним социалната реинтеграция.
Какво ще правиш? Работиш ли?
Не трябва да оставаш сама. Подай молбата, много е важно.
Доколкото разбрах, трябва да подадеш жалба в полицията.
Без значение къде.
Макс, нормално е да се пречупиш.
Как си финансово?
Не спирам да мисля за Венсан.
Вече не мога да работя. На свободна практика съм.
Говорих с човек, който ми каза същото.
Има организации, които помагат.
Първо трябва да подадеш жалба в полицията.
Спокойно, заедно ще се справим. Не си сам.
Тук съм, Карим. Не е нужно дори да говорим.
Тук съм, никъде няма да ходя.
Кристел?
Синините избледняват, това е добре.
Това масло мирише много приятно.
Помириши.
Много силно ли те стискам?
Винаги заедно.
Никога не се отказвайте. Любов и свобода.
Здравейте, Филип, госпожо.
Здравейте, приятно ми е.
Аз съм приятелката на Филип.
Приятно ми е.
Родителите му идваха онзиден.
Много хубаво.
Колежката ми спомена, че не искате те да знаят за посещенията ви.
Така е. Филип не им е казвал за мен.
Не мога да крия нищо от тях.
Нито аз, нито екипът ми трябва да го правим.
Да, разбирам ви.
Съжалявам.
Приканвам ви да говорите директно с тях,
иначе не мога да ви пусна да се върнете.
Права сте.
Ще го направя.
Приятен ден, госпожо. - Приятен ден.
До скоро, Филип.
Добър вечер.
Вие сте Кристел, нали? - Да, но всички ме наричат Крис.
Добре, Крис. Аз съм Леон. Добре дошла.
Приятно ми е. - И на мен.
Здравей, аз съм Жулиет.
Приятно ми е. - И на мен.
И... - Рено.
Приятно ми е.
Ще пиеш ли нещо? - Да, моля.
Е, приятели мои.
Изваждам тефтера.
Последния път обсъждахме да създадем асоциация на оцелелите,
за да имаме структура. Това поражда редица въпроси.
Ако създадем асоциация,
на кого и защо служи тя?
Целта споделяне на информация с други жертви и близки ли е?
Или искаме да обособим място,
където всеки да споделя и да получи психологична помощ?
Търсим ли и политическа насоченост?
Не, безсмислено е да намесваме политиката.
Добре, но на публичната платформа не може
да приемем отричането от исляма.
Не ни е работа да го правим.
И да, и не.
Тези хора страдат, гласът им трябва да бъде чут.
В момента някои думи са табу, нормално е.
Ако искате, ще събера група от модератори,
за да предотвратим напрежението. - Нямаме друг избор.
Да, има страдание, но не бива да става объркване.
Какво ще стане, ако някой прекрачи границата, шефе?
Това е ролята на модератора.
Той поставя границите. И защо ме наричаш "шефе"?
Защото ни ръководиш. Благодаря, шефе.
Нищо не ръководя.
Знам ли? Какво да правим?
Първо, чашите ни са празни. - Аз ще поема следващата поръчка.
Няма нищо, колко сме...
Десетима сме, няма проблем. - Благодаря.
Моля ви... - Ще дойда с теб.
Може ли десет шота карамел?
Кам, десет шота карамел.
Исках да поговорим. Виктор ми каза, че си скъсала рисунката му.
Малко.
Вярно е.
Защо? - Направих нещо глупаво.
Исках да си подреди стаята, но той отказа.
Щял да прави каквото му харесва.
Като една глупачка
започнах да му говоря за желанието и отговорностите.
Дали всички можем да правим само това, което ни харесва и т.н.
По едно време взех рисунката и му казах:
"Може ли да скъсам рисунката ти само защото така ми харесва?".
Добре че нямам деца.
Хайде, време е за шотове.
Исках да отидем в спалнята
и да прекараме най-прекрасната нощ в живота си.
Оттогава съм се опитвал, но...
Тя не може.
На много мрачно място е.
И я разбирам.
Все пак преживя нещо ужасно.
И точно поради тази причина си казвам,
че поне това не са ми отнели.
Използвала ли си "Тиндър"?
Да, случвало ми се е.
Е...
Имаш ли съвет?
Трябва да знаеш какво искаш.
Харесва ми всичко да е открито.
Когато мъжът дойде на среща, не му оставям време да седне.
Ако отговаря на снимката,
време е за шоу, приятели.
Ако го направим твърде сложно, ще се откажат.
Да, разбира се. - Здравей.
Как си? Изморена ли си?
Как си?
Крис, това е Мириам. - Приятно ми е.
Била е в "Батаклан", а сега се грижи за терапията в болницата.
Страхотно.
Извинявай, но... - Не знаеш какво е, нали?
Не съм сигурна какво е това. - Никой не знае.
Посещавам тези, които са били там и имат нужда от терапия.
Говоря с роднините и стоя с тях в болницата.
Днес бях в "Биша", а утре отивам в "Помпиду".
Приятелят на Крис е в "Помпиду".
Да, в кома е.
Добре ли е?
Бързо го стабилизираха, което е добре.
А ние...
Ние чакаме да видим дали ще има подобрение.
Правя каквото мога.
Посещавам го.
Говоря му и си отговарям вместо него.
Депресиращо е, заприличвам на майка си.
Как се казва той? - Венсан.
Утре ще ходиш ли при него?
Всеки ден го посещаваш, нали?
Да, почти всеки ден.
Искаш ли да дойдем с теб?
Трябва първо да проверя
дали лекарите ще разрешат.
Обикновено се съгласяват.
Така ли? - Не се тревожи.
Съгласи се.
Не, аз... - Изобщо не ме притеснява.
Много си мила.
Може би утре следобед? - Няма проблем.
Аз ще дойда. - Аз също.
Да не е твърде рано, за да проверя...
В 12,07?
Да?
Здравейте, Крис Блонден. Идвам при Филип Дувие.
Влезте. - Благодаря.
Дойдох по-рано и вече съм в стаята.
Ще ви чакам на входа на отделението. До скоро.
Добър ден, докторе.
Здравей, Крис.
Добре ли си? - Да.
Не знам, така мисля.
Странно ми е да ви виждам тук.
Да вървим.
Кожата му е много мека.
Масажираш ли го? - Да.
Поне по веднъж на ден.
Знам, че ни чуваш.
Знам и че не си далеч.
Тишината не ме плаши.
Чуваш ли, Венсан? Тук сме.
Венсан, оставям те с Мириам.
Искам да поговоря със сестрата.
Това са близки приятели. - Твърде много сте.
Няма да се бавим.
Предупредих ви да не идвате, без да сте говорили с родителите му.
Наистина съжалявам, но...
Разбирам ви и че ви поставям в неудобно положение.
Уверявам ви, веднага си тръгваме.
Не искам да си имам проблеми.
Добре.
Това е последно предупреждение.
Здравей, Венсан, още не се познаваме.
Днес с Крис те посетихме.
Пиша ти, за да отбележа този ден за бъдещото ти събуждане.
Бъди силен!
Мириам
По дяволите!
По дяволите, мамо!
Какво правиш?
Събери си нещата.
Не искам повече да слушам за глупостите ти за "Батаклан".
Не мога да те принудя да спреш, но не искам да съм ти съучастник.
Мамо!
Разбери! Те имат нужда от мен.
Нямам сили да се справям с това, Кристел.
Чуваш ли ме? Имат нужда от мен.
Не мога повече, Кристел. Не искам да го преживявам отново.
Разбираш ли ме?
Не им пука за истината! Те искат някой да им помогне.
Не мога да го преживея отново.
Какво да преживееш?
Дори не знаеш какво правя!
Аз... Имат нужда от това, което правя за тях.
Полезна съм! Не го ли разбираш?!
Разкарай се, преди да съм повикала полиция.
Не мога повече... - Няма да го направиш.
Не искам да те виждам повече!
Глупачка!
Махай се! - Глупава кучка.
Разкарай се! - Глупачка!
Нищо не разбираш!
Мамка му!
Отвори проклетата врата!
Нищо не разбираш! Нищо!
По дяволите!
Добър вечер. - Добър вече, г-жо Блонден.
Може ли да поговорим?
Да. - Говорих със социалните.
Тази вечер няма да сте сама в стаята.
Уверявам ви, че е само за днес.
Да, добре. - Ако има проблем, кажете ми.
Нали? - Да.
Приятна вечер. - Лека вечер.
Извинете ме. Вече съм на ваше разположение.
Имаме достатъчно време, не се тревожете.
Разкажете ми.
Аз ще записвам всичко.
С тази жалба ще можете да подадете молба към фонда.
Добре ли сте?
Да, благодаря.
Благодаря ви, г-н инспектор.
Вече не сме инспектори, а лейтенанти.
Така ли?
Но аз не съм лейтенант, а обикновен офицер.
Разбирам.
Ето какво.
Не може да се подаде жалба срещу мъртво лице.
Тя ще бъде срещу единствения оцелял - Сала Абдеслам.
Преди началото на концерта ли влязохте в залата?
Не бързайте.
Поемете дъх.
Да.
Следва...
Ще съм откровен - не ти вярвам.
Да, правила съм грешки, но съм си платила за тях.
Ще трябва да разкажете наново какво сте преживели в "Батаклан".
Тогава ли се затичахте? - Да.
Започнахме много лошо, Никола... - Не, ти си откачалка.
Чакай, Леон. - Прибери се.
За глупак ли ме имаш?
Наистина ли си се запознала с Иги Поп?