Ačkoli je tento seriál inspirován skutečností, jedná se o fikci.
Všechny osobní příběhy jsou čistě smyšlené.
13. LISTOPADU 2015
DŮVĚRNÁ PŘÍTELKYNĚ 1. díl
Arnaude?
-Ahoj. -Ahoj!
-Promiň, Chris, píšu vzkaz. -V pohodě.
Jak se máš?
Dobře. A ty?
Ani si nesedej. Jenom to dopiju.
Platím!
Zaplatím a půjdeme.
A kam?
Ke mně. Bydlím vedle.
Jo...
Dala bych si skleničku.
Nelíbím se ti?
Nevím, neznám tě.
Fajn. Žádný problém.
Měj se.
Mohu něčím posloužit?
Máte rozlévané šampaňské?
Děkuju.
Promiňte, pane.
Pohlídal byste mi věci? Jdu si koupit cigarety.
Pohlídám vám zatím kabelku.
-Děkuju. -Pro jistotu.
A můžu dostat ještě skleničku?
Hned se vrátím.
Ulice je uzavřená! Vraťte se a použijte metro!
Pane, vraťte se a jeďte metrem.
Jsem v metru, není tu signál.
To je síla!
Nemám potuchy...
Poslala jsem Margot esemesku, ale neodpověděla.
Paule, zavolej mi, prosím tě.
Pusťte mě dovnitř!
Z bezpečnostních důvodů se souprava ve stanici zdrží.
Kde mám klíče, proboha!
Sakra!
V Bataclanu všechny zabili!
Stříleli na nás!
Nějací chlapi po nás stříleli!
Jak se jmenujete?
Podívejte se na mě. Jsem tady, u vás.
Jak se jmenujete?
Jmenuju se Émilie. Nechoďte tam!
Vincente, tady Chris.
Kde jsi? Mám strach.
Zavolej mi co nejdřív.
Ahoj.
Můžete se vrátit domů?
Christelle?
Evakuovali nás.
Tady jsi!
-Kde sakra je? -Měla jsem strach, volala jsem ti.
-Co hledáš? -Kde je?
-Co hledáš? -Tvou nabíječku. Svou jsem ztratila.
Po celé čtvrti jsou policisté, speciální jednotky.
Je tu obrovské množství lidí. Nevím, co se děje...
Opravdu nemám tušení.
Z Bichatovy ulice, kde bydlím, jsem slyšel desítky výstřelů.
Víte někdo, co se děje?
Bydlím poblíž Carillonu, jestli někdo potřebuje pomoc. #opendoor
Nemůžu spát. Sleduju zprávy.
Myslím na oběti, na jejich rodiny...
V 21:53, zhruba o 13 minut později,
se další sebevražedný útočník odpálil u Stade de France.
V 00:20 protiteroristické oddíly a zásahové jednotky
konečně zahajují útok na Bataclan.
Tři teroristé se odpálili.
Osvobození rukojmích trvalo tři hodiny.
Uvnitř sálu
bylo nalezeno přibližně 90 těl beze známek života.
Sakra, Vincente, zavolej mi.
Dobrý den, paní, vaši tašku.
Připravte si průkaz totožnosti!
Rodiny obětí napřed!
Mapa areálu je na informačním panelu u hlavního vchodu!
Uvolněte místo personálu!
Zatraceně.
Ustupte, prosím!
Zůstaňte za zábranami!
Paní! Ustupte, prosím!
To je zlý sen.
Máte na ARO někoho blízkého?
Bratra.
-Dostane se z toho? -Ještě nevím.
-A vy? -Hledám svého přítele.
Je taky na ARO?
Ano, aspoň podle zprávy od jeho otce.
Jak jste se dostala přes ochranku?
Šla jsem podzemními chodbami.
Bezplatné linky jsou přetížené. Jsem zmatená.
Pojďte.
Ano?
Alain Bériaux, bratr Maxima Bériauxe.
-Tu máte. -Děkuju.
Pokoje ARO jsou všude.
Děkuju.
Vincente!
Můj Vincente...
Vincente...
Lásko, vím, že to zvládneš. Jsem s tebou.
Vincente, můj nejlepší příteli, můj bratře.
Od včerejška jsi v kómatu.
Jsi geniální muzikant se zlatým srdcem.
Vincente, miluju tě. #Bataclan #13.listopadu
Zlato?
-Chris? -Ano?
Jsi v pořádku?
Vincent.
Byl v Bataclanu.
Dvakrát ho postřelili.
Leží v kómatu v Pompidouově nemocnici. Věřila bys tomu?
To je hrůza!
Byla jsem na všech koncertech Eagles v Paříži.
Na všech, do jednoho.
Jak to, že jsem tam tentokrát nebyla?
Nevím. To je...
Jak ses to dozvěděla?
Jeho otec to napsal na facebook.
Přečetla jsem si to v metru. Málem jsem omdlela.
Můžu ji vidět?
-Vidět co? -Tu zprávu od jeho otce.
Proč?
Abych ji viděla.
Tady je.
"Zdravím všechny, děkuju za všechna volání a vzkazy.
Pro ty, kdo to ještě nevědí, Vincent byl v pátek v Bataclanu.
Byl dvakrát postřelen.
Je v kómatu. Držte mu palce.
Jeho otec, Christian."
Jo.
Není tu moc reakcí.
Protože Vincent facebook nesnášel.
Zprávu dal na jeho stránky jeho otec!
Už jsem ti to řekla!
-Jeho otec? -To stačí!
Už dost!
Sakra!
Promiň, mami.
Omlouvám se, protože...
Byla jsem za ním v nemocnici.
Rozrušilo mě takhle ho vidět.
Nehýbe se, je na kapačkách.
Zaintubovali ho.
Je napojený na respirátor.
Ale Vincent je bojovník.
Dostane se z toho, vím to.
Budu za ním chodit každý den.
Slibuju ti to. Nenechám ho v tom.
Věříš mi, viď?
Ano. Já vím.
Dej mi prádlo.
To je dobrý.
Zapnu pračku.
Mohla bys zavřít dveře? Potřebuju...
Promiň.
Dobrý večer, Émilie.
Viděla jsem vás
v metru, večer 13. listopadu.
V Bataclanu byl vážně zraněn můj nejlepší přítel.
Kdybyste cokoliv potřebovala, klidně se se mnou spojte.
Držím vám palce. Chris.
Ahoj, Chris.
Děkuju za tvůj vzkaz.
Tvého přítele je mi upřímně líto.
A jak se máš ty?
Je to těžké...
Ale dělá mi dobře,
když o tom můžu mluvit.
-Émilie? -Christelle?
Konečně! Těší mě.
-V pekařství byla fronta. -To nic.
-Koupili jsme spoustu dobrot. -Prima!
Victore, to je Christelle.
Ahoj! Klidně mi říkej Chris.
-Ahoj. -Chris zní hezky.
-Jak se má Vincent? -Ráno jsem za ním byla.
Doktoři nás nechali o samotě. Udělalo mi to fakt dobře.
Victore, vyzout!
Pojď dál. Promiň, je tu nepořádek.
Omlouvám se.
Vyspala ses dneska trochu?
Ne.
-Nechceš si trochu odpočinout? -Teď?
Jasně, dokud jsem tady.
I půlhodinka by ti prospěla.
Ráno byla venku zácpa.
Všichni troubili jako pominutí.
Napadlo mě, že to jsou teroristi.
Že zablokovali ulici před mým domem.
Našli mě přes facebook a vygooglili si mě.
Věděla jsem, že to není možné.
Byli to jen popeláři.
Ale když jsem zavřela oči, byla to fakt síla.
Úplně jsem je viděla, jak vyrážejí dveře.
Tam.
Dej si dvacet. Zůstanu tady.
Victore?
Těstoviny se šunkou?
Nebo těstoviny s rajskou?
Co, Victore?
Nemám moc hlad, ale mám rád oboje.
Bezva.
Mimochodem...
Moc sis tady neuklidil.
Co jsme si řekli?
-Jsem unavený. -Víš co?
Chci, aby tvoje máma měla radost, až se probudí.
Krásně uklizený byt, všechno na svém místě.
Pohodička.
Victor jako ze žurnálu. Najedený, umytý, učesaný.
Co ty na to?
Victore?
Ráda bych, abys udělal, co po tobě chci.
Hej!
Můj výkres!
Opatrně. Je pro mámu.
Počítám do tří.
Jedna,
dva,
tři.
Tys mi na to skočil, co?
Dobře, zlato. Máma bude mít radost.
Večeře bude za deset minut.
Émilie?
Už jsi vzhůru?
Je ti líp?
Co to má být?
Kde je Victor?
Už spí.
Dobře se najedl.
Uvařila jsem mu těstoviny se šunkou.
Nemám děti, ale taky jsem kdysi byla malá.
Uklidila jsi celý byt!
Jo. Přece si nenapustím vanu.
Ale to je fakticky moc.
Jsem na rozpacích.
Dáš si něco k jídlu?
Zbylo pár mušliček.
Ne, nemám hlad. Ale něčeho bych se napila.
-Jo? -Jo.
Fred měl fialovou baskytaru, aby mu ladila k saku!
Proč jsi za ním neodletěla do Los Angeles?
Měla jsem jednosměrnou letenku na sedmnáctého.
Pustila jsem byt, práci...
Ale pak...
Pak...
Vincent.
Se kterým jsi nikdy nic neměla.
Neměla.
Když jsi manažer
a něco si začneš s klukem z kapely,
je konec.
Počkej chvilku...
Mami!
Tu máš. Přijdu hned.
Ano, zlatíčko, už jdu!
Dobrý?
Myslím, že potřebuju být sama.
Jasně...
Rozumím.
Navíc je pozdě...
Ne, nech to.
Mohla bys už jít, prosím tě?
Zdravím všechny!
Těžká nespavost.
Jestli si někdo potřebuje promluvit...
Jsem k zastižení na 06 39 98 12 52.
To snad ne!
-To snad není pravda! -Stalo se něco, paní?
To není možné!
Nemůžu najít peněženku.
Prohledejte tašku a kapsy.
Bože, já jsem blbá!
-Určitě ji nemáte? -Nechala jsem ji u kamarádky.
Zpátky je to kus cesty.
Mohl byste mi dát adresu?
Pošlu vám šek.
Nebo vám peníze pošlu na účet.
Moc se omlouvám.
Co mi necháte jako záruku?
Jak to myslíte?
Něco z kabelky v hodnotě jízdy.
Jsem klinická psycholožka.
Od 13. listopadu naslouchám přeživším.
Nebere to konce.
Můj mozek je naprosto vyčerpaný. Vážně se omlouvám...
Víte o tom, že některé taxíky odvážely oběti domů zdarma?
-Jen po vás chci... -Vysypte tašku.
Omlouvám se, ale...
Vysypu ji, když chcete.
Ale nemám v ní nic zajímavého. To je neuvěřitelné!
Když v ní ta peněženka nebude,
odvezu vás zdarma a omluvím se.
Pitomče!
Sakra!
Ano?
Haló?
Ano.
Včera v noci jste byla online?
Jste v pořádku?
Můžeme si tykat?
Máš tu kočku dlouho?
Haló, Samio?
-Měl kšiltovku? -Nevím.
Nespěchej na sebe, Nesrine.
Jsem tu pro tebe.
Stejně neusnu.
Žádný problém. To není žádný problém, Sarah.
Klid, nespěchej.
Proč si na chvilku nelehneš?
Víš, jak vypadá?
Viděla jsi ten nápis, že?
To děvče v červeném svetru vyšlo až po tobě?
Počkej, mám další hovor.
Vydržíš chvilku na lince?
Rychle to vyřídím, nenechám tě v tom samotnou.
Snažím se si představit, co mi říkáš.
Kdy se ti ztratil z očí? Když jsi šla do kotle...
V roce 1986 byl zřízen Garanční fond pro oběti terorismu.
Přispíváme do něj všichni.
Z tohoto fondu kompenzujeme ztráty
a usnadňujeme sociální reintegraci.
Jak to chceš udělat?
Máš práci?
Nemůžeš zůstat sám.
Musíš podat žádost, to je klíčové.
Nejdřív ale musíš podat žalobu na policii.
Ano, kdekoliv na policii.
Jak jsi na tom finančně?
Nemůžu pracovat a jsem na volné noze.
Je to složité.
Existuje možnost finanční podpory.
Než vyplníš žádost,
musíš nejdřív podat žalobu na policii.
Jsem tady, Karime. Můžeme třeba chvilku mlčet.
Já nikam neodcházím.
Christelle?
Modřiny mizí. To je fajn!
Ten olejíček moc hezky voní.
Přivoň si.
Nemačkám tě moc?
Pořád spolu.
Nikdy se nevzdávat. Láska a svoboda.
Ahoj, Philippe. Dobrý den, paní.
Dobrý den, těší mě.
Jsem Philippova přítelkyně.
Těší mě.
Předevčírem tu byli Philippovi rodiče.
Výborně.
Kolegyně mi říkala, že si nepřejete, aby věděli o vašich návštěvách.
To je pravda.
Philippe jim o mně neřekl.
Nemůžu před nimi nic tajit.
Nepřísluší to ani mně, ani našemu týmu.
Ovšem, chápu.
Omlouvám se.
Měla byste si promluvit přímo s nimi.
Jinak vám návštěvy nemohu povolit.
Máte pravdu.
Udělám to tak.
-Hezký den, paní. -Vám také.
Uvidíme se později, Philippe.
Dobrý den.
Christelle, je to tak?
Přesně tak. Ale všichni mi říkají Chris.
Chris. Prima.
Já jsem Léon. Vítej.
-Těší mě. -Mě taky.
-Ahoj. -Juliette.
-Ráda tě poznávám, Juliette. -Já tebe taky.
-A ty? -Renaud.
Těší mě.
-Dáš si skleničku? -Ano, ráda.
Takže přátelé...
Vytáhl jsem svůj notes.
Minule
jsme probírali možnost založení neziskové organizace přeživších.
Abychom všemu dodali náležitou strukturu.
To však přináší celou řadu otázek. Zejména...
Když založíme neziskovku,
pro koho bude určena a proč?
Děláme to proto, abychom sdíleli informace s oběťmi a rodinami?
Nebo chceme nabídnout prostor, kde se dá mluvit
a naslouchat za asistence skutečné psychologické podpory?
A měli bychom přitom sledovat nějakou politickou linii?
Politiku do toho míchat nebudeme. To je nesmysl.
Dobře, ale na fóru
nemůžeme akceptovat výpady proti islámu.
To nám nepřísluší.
Ano, ale...
Ti lidé trpí, musíme je vyslechnout.
Některá slova nemají být vyřčena. Obzvlášť teď ne.
Jestli chcete, můžu zajistit moderování.
Aby se věci nevymkly kontrole.
Myslím, že je to jediné řešení.
Souhlasím, je to utrpení, ale nesmí nastat zmatek.
Co se stane, když někdo překročí hranice, šéfe?
Od toho je tu moderátor.
Nastaví hranice. A proč mi říkáš "šéfe"?
Protože to tu řídíš, díky. Šéf je trefný.
Já neřídím vůbec nic.
Nemám ponětí,
co budeme dělat.
Už teď máme prázdné skleničky!
Já zařídím další rundu.
V pořádku, kolik nás je?
Je nás deset. To zvládnu.
Díky!
Není zač.
Půjdu s tebou.
Můžeme dostat deset panáků Caramel?
Desetkrát Caramel!
Musíme si promluvit.
Victor říkal, žes mu roztrhala výkres.
Tedy skoro.
To je pravda.
Proč?
Prostě jsem to zvorala.
Chtěla jsem, aby si uklidil. Odmítl.
Řekl, že si bude dělat, co chce.
A já, debil,
jsem spustila přednášku o chtění a zodpovědnosti.
Jestli si každý může vždycky dělat, co chce.
A v jednu chvíli jsem mu vzala výkres a povídám:
"Můžu tvůj výkres roztrhat jen proto, že chci?"
Štěstí, že nemám děti.
Tak jo. Ty panáky!
Chtěl jsem, abychom šli do ložnice
a strávili nejkrásnější noc v životě.
Zkoušel jsem to znovu,
ale ona nemůže.
Uvízla v temnotě.
A já to chápu.
To, co se stalo, je hrozné.
Ale není to o důvod víc?
Říkám si, že aspoň tohle mi nevzali.
Zkusila jsi někdy Tinder?
Ano, zkusila.
Takže...
Máš nějakou radu?
Musíš vědět, co chceš.
Mám ráda přímočarost.
Kluk přijde na rande, a ani ho nenechám sednout.
Když vypadá jako na fotce,
jde se na věc!
Když je to moc složité, odradí je to.
Ahoj.
Ahoj! Nejsi moc vyčerpaná?
-Chris, to je Myriam. -Těší mě.
Byla v Bataclanu. Teď vede terapie v nemocnici.
Super!
-Promiň... -Nemáš ponětí, co to je.
Přesně tak.
-Nemám ponětí. -Nikdo.
Chodím za lidmi, kteří to potřebují, a za těmi, co tam byli.
Trávím čas s rodinami v nemocnici.
Dnes jsem byla v Bichatově nemocnici, zítra v Pompidouově.
Chrisin přítel leží v Pompidouově nemocnici.
Je v kómatu.
A jak to s ním vypadá?
Podařilo se jim ho rychle stabilizovat. Takže dobrý.
Pokud jde o nás...
Čekáme, jak se to vyvine.
Dělám, co můžu.
Chodím za ním.
Mluvím i za něj. Co mi slina na jazyk přinese.
Jako moje matka. Deprimuje mě to.
-Jak se jmenuje? -Vincent.
Půjdeš za ním zítra?
Chodíš tam každý den, ne?
Skoro.
Chceš doprovod?
Asi bych si nejdřív měla promluvit
s lékařským týmem.
Většinou jsou s tím v pohodě.
-Jo? -Žádný strachy.
Řekni, že souhlasíš.
Já jen, že...
Vůbec mě to neobtěžuje.
To je od tebe moc hezké.
Co třeba zítra odpoledne?
Žádný problém.
-Budu tam. -Já taky.
Ne moc brzy, ať mám čas...
Ve 12:07?
Ano?
Dobrý den, jsem Chris Blandinová, jdu za Philippem Douvierem.
-Otevřu vám. -Děkuju.
Ahoj, přišla jsem dřív. Už jsem v pokoji.
Počkám na vás u vstupu na oddělení.
Dobrý den, doktore.
Ahoj, Chris.
-Dobrý? -Jo.
Aspoň doufám.
Je divné vás tu vidět.
Tak pojďte.
Má jemnou kůži.
-Masíruješ ho? -Ano.
Jednou až dvakrát denně.
Vím, že nás posloucháš.
A vím, že nejsi daleko.
Já nemám strach z ticha.
Slyšíš mě, Vincente? Jsme tady.
Vincente, nechám tě s Myriam.
Nechci propást sestřičku.
-Jsou to jen blízcí přátelé. -Nemůže vás tam být tolik.
Nezdržíme se dlouho.
Říkala jsem, abyste sem nechodila, dokud neuvědomíte jeho rodiče.
Já vím, omlouvám se...
Naprosto chápu váš postoj. Vím, že vám působím potíže.
Slibuju, že hned odejdeme.
Nechci mít problémy.
Jasně.
To je naposledy.
Vincente, my se ještě neznáme,
ale byla jsem dnes za tebou s Chris.
Píšu ti tenhle vzkaz jako milník pro tvůj návrat mezi nás.
Drž se! Myriam.
A kruci!
Sakra!
Mami, proboha!
Co to děláš? Co to má znamenat?
Sbal si svoje věci!
Mám tvýho blbnutí s Bataclanem dost.
Nemůžu tě přinutit, abys přestala, ale nechci být tvůj komplic.
Mami!
Oni mě potřebují! Rozumíš?
Já už nemám sílu, Christelle.
Posloucháš mě? Říkám, že mě potřebují.
Já už nemůžu. Nechci to už prožívat.
Rozumíš, co ti říkám?
Kašlou na pravdu. Chtějí pomoc.
Nechci to znovu prožívat.
Prožívat co?
Nemáš ponětí, co dělám!
Oni potřebují to, co dělám!
Jsem užitečná! Rozumíš?
Zmiz, nebo zavolám policii.
-Mám dost tvých lží. -Jestli to uděláš zase...
Nechci tě tu vidět!
Jsi kráva!
-Už ať jsi pryč! -Krávo!
-Táhni k čertu! -Krávo!
Vůbec nic nechápeš!
Krucinál!
Otevři ty dveře!
Nechápeš vůbec nic!
-Dobrý večer. -Dobrý večer, paní Blandinová.
Můžeme si promluvit?
Jistě.
Mluvil jsem se sociálkou.
Dnes v noci nebudete v pokoji sama.
Ujišťuju vás, že jen jednu noc.
Ano, já...
Kdyby nastal problém, dejte mi vědět.
Dobře?
Ano.
-Hezký večer. -Vám také.
Omlouvám se. Už jsem jen váš.
Máme spoustu času, nebojte se.
Spusťte.
Všechno si zapíšu.
Protokol vám umožní uplatnit nárok u Garančního fondu.
Souhlasíte?
Ano, děkuji vám.
Děkuji vám, inspektore.
Inspektorům se teď říká poručíci.
Ano?
Ale já nejsem poručík, jen desátník.
Jasně.
Takže...
Nelze podat žalobu na mrtvého.
Žalobu tedy podáme na jediného přeživšího z komanda.
Salaha Abdeslama.
Přišla jste do sálu před začátkem koncertu?
Žádný spěch.
Máme čas.
Ano.
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE
Budu k tobě upřímný. Nevěřím ti.
Udělala jsem chyby. Ale svůj dluh jsem splatila.
Budete muset znovu popsat, co jste prožila v Bataclanu.
-Tehdy jste se dala na útěk? -Ano.
-Vykročili jsme špatnou nohou. -Ne, ty jsi blázen.
-Léone, počkej! -Běž domů.
Myslíš, že jsem blbej?
Opravdu ses setkala s Iggym Popem?
DŮVĚRNÁ PŘÍTELKYNĚ
České titulky Yveta Kasalická Iyuno 2024