DETTE ER FIKTION BASERET PÅ VIRKELIGE HÆNDELSER
ALLE PERSONLIGE OMSTÆNDIGHEDER ER FIKTIVE
13. NOVEMBER 2015
Arnaud?
Hej.
- Jeg skriver lige en besked færdig. - Ja, værsgo.
- Går det godt? - Ja. Hvad med dig?
Lad os gå. Jeg er færdig.
Hallo!
Jeg betaler, så går vi.
- Hvorhen? - Til mig. Jeg bor rundt om hjørnet.
Nå, sådan ...
Jeg vil gerne have en drink først.
Kan du ikke lide mig?
Det ved jeg ikke. Jeg kender dig jo ikke.
Nå, fint. Hav en god aften.
Hvad kunne De tænke Dem?
Må jeg få et glas champagne?
Tak.
Undskyld ...
Kan De holde øje med mine ting, mens jeg køber smøger?
Jeg kan tage tasken. Det er det sikreste.
Må jeg få et lille glas til? Jeg kommer straks igen.
Vejen er lukket! Vend om og tag metroen!
Vend om og tag metroen i stedet!
Det er jo forfærdeligt!
Jeg ved det ikke. Jeg finder ud af det.
Jeg har skrevet til Margot, men hun svarer ikke.
Ring til mig, Paul.
Lad mig komme ind!
Af sikkerhedsgrunde bliver vi holdende her.
Hvor fanden er mine nøgler? Pis!
De har dræbt alle på Bataclan.
De skød på os! De skød os!
Hvad hedder du?
Kig på mig. Jeg er her.
- Hvad hedder du? - Emilie. Gå ikke derud!
Vincent, det er Chris. Hvor er du? Jeg er bekymret.
Ring, så snart du kan. Kys.
Er De på vej hjem?
- Christelle? Godt, du kom. - Hvor fanden er den?
Jeg var bekymret. Jeg ringede til dig.
- Hvad leder du efter? - Hvor er den?
- Hvad kigger du efter? - Din oplader! Min er væk.
Området vrimler med politi.
Der er folk overalt. Jeg ved ikke, hvad der sker.
Jeg forstår det ikke.
Jeg hørte masser af skud fra min lejlighed. Hvad sker der?
Jeg bor på Carillon, hvis nogen har brug for hjælp. #åbendør
Jeg kan ikke sove. Jeg ser nyheder.
Mine tanker går til ofrene og deres familier.
Kl. 21.53, 13 minutter senere -
- sprængte endnu en selvmordsbomber sig selv i luften nær stadion.
Kl. 00.20 ankom antiterrorenheden -
- og indledte deres redningsaktion på Bataclan.
De tre terrorister udløste deres bombeveste.
Gidseldramaet varede i tre timer.
I koncertsalen fandt man over 90 lig.
Vincent, ring så til mig.
Goddag.
Hav jeres id klar, tak.
Ofrenes familier har førsteprioritet.
Find jeres id frem, tak. Alle andre til receptionen!
Gør plads for personalet!
For fanden da.
Træd tilbage. Bag gelænderet.
Træd tilbage.
Sikke et mareridt.
- Har De familie på skadestuen? - Min bror.
- Klarer han den? - Det ved jeg ikke endnu.
- Hvad med Dem? - Jeg leder efter min ven.
Er han her?
Det skrev hans far.
Hvordan kom De forbi afspærringen?
Jeg gik gennem kælderen.
Alle telefonlinjer er optaget. Jeg er faret vild.
Kom med.
- Ja? - Alain Bériaux. Bror til Maxime.
- Her. - Tak.
- Intensiv er den vej. - Tak.
Vincent ...
Min Vincent ...
Vincent.
Vincent, min bedste ven. Min bror. Du ligger i koma.
En musiker med et hjerte af guld.
Jeg elsker dig, Vincent. #Bataclan #13November.
Skat?
- Chris? - Ja.
Er du okay?
Det er Vincent. Han var på Bataclan. Han blev skudt to gange.
Han ligger i koma på Pompidou. Utroligt.
Det er så forfærdeligt.
Jeg var til alle Eagles-koncerter i Paris. Hver eneste en.
Hvorfor var jeg der ikke denne gang?
Jeg ved det ikke. Det er ...
- Hvordan fandt du ud af det? - Hans far lagde det ud på Facebook.
Jeg så det i metroen og var ved at besvime.
Må jeg se?
- Hvad? - Hans fars besked.
- Hvorfor? - Jeg vil bare gerne se den.
Her.
"Hej, alle sammen. Tak for alle opkald og beskeder."
"Desværre var Vincent på Bataclan i fredags."
"Han blev skudt to gange og ligger i koma. Tænk på ham."
"Hans far, Christian."
Nå?
Der er ikke mange svar.
Vincent hadede Facebook.
Jeg sagde jo, det var hans far, der lagde det op!
- Hans far? - Hold nu op!
Hold op, for helvede!
Undskyld, mor. Det er bare ...
Jeg var henne på hospitalet. Det var frygteligt at se ham sådan.
Han lå der bare med drop overalt.
Han havde slanger i halsen og lå i respirator.
Men Vincent er en rigtig kriger. Han kommer helt sikkert ud igen.
Jeg lover at tage derhen hver dag. Jeg giver ikke op.
- Det ved du godt, ikke? - Jo, det ved jeg.
- Har du noget vasketøj? - Nej.
Jeg sætter noget over.
Gider du lukke døren? Jeg trænger til ...
Undskyld.
Goddag, Emilie.
Jeg så Dem -
- i metroen om aftenen den 13.
Min bedste ven blev alvorligt såret på Bataclan.
Sig til, hvis De har brug for noget.
Hold ud. Chris.
Hej, Chris.
Tak for din besked.
Det gør mig ondt med din ven.
Hvordan har du det selv?
Det er hårdt.
Men det er rart at tale om det.
- Emilie. - Christelle?
Ja. Rart endelig at møde dig.
- Undskyld, der var kø i bageriet. - Helt okay.
Vi har købt masser af kager.
Victor, det er Christelle.
Hej. Kald mig bare Chris.
- Hej. - Chris er sød.
- Hvordan har Vincent det? - Jeg var der i morges.
Jeg var alene med ham. Det var rart.
Victor, skoene! Kom ind. Undskyld rodet.
Undskyld.
- Fik du sovet i dag? - Nej.
- Vil du hvile dig? - Lige nu?
Ja, jeg er her.
Bare en halv time, så får du det bedre.
I morges var der trafikprop udenfor.
Alle brugte hornene.
Jeg forestillede mig, at det var dem, der holdt her, udenfor mit hus.
At de havde fundet mig på Facebook eller Google.
Jeg vidste, at det var umuligt. Det var også bare en skraldebil.
Men når jeg lukkede øjnene, virkede det så tydeligt.
Jeg så for mig, hvordan de sparkede min dør ind.
Den der.
Gå ind og sov lidt. Jeg bliver her.
Victor.
Pasta med skinke eller tomatsauce?
Hvad tænker du?
Jeg er ikke sulten, men jeg kan lide begge dele.
Men du har ikke ryddet op efter dig.
- Hvad var det, vi sagde? - Jeg er træt.
Din mor skal være supertilfreds, når hun vågner.
Hele lejligheden ren og ryddelig.
Super Victor, mæt, tilfreds, nyvasket og kæmmet.
Hvad siger du?
Victor?
Du skal gøre, som jeg siger.
Lad være!
Min tegning går let i stykker. Den er til mor.
Jeg tæller til tre.
En, to ...
Tre.
Troede du, jeg ville gøre det?
Godt, skat. Mor bliver så glad.
Der er mad om ti minutter.
Emilie?
Du er vågen.
- Hvordan går det? - Hvad er alt det her?
- Hvor er Victor? - Han sover.
Han spiste som en hest.
Han fik pasta og skinke. Den bedste ret.
Jeg har ingen børn, men husker, hvordan det var.
Jamen, du har jo ryddet op!
Ja. Hvad skulle jeg ellers lave? Tage bad?
Det er alt for meget. Jeg bliver helt flov.
Vil du have noget at spise? Der er pasta tilovers.
Nej tak. Jeg vil hellere have en drink.
Helt sikkert.
Fred havde en lilla basguitar af samme farve som jakken.
Hvorfor flytter du ikke til Los Angeles med ham?
Jeg havde en enkeltbillet til den 17.
Jeg sagde lejligheden op og sagde mit job op.
- Og så ... - Vincent.
- Var der aldrig noget mellem jer? - Nej.
Som manager går det ikke at fjolle rundt med bandet.
Så er man på røven.
- Øjeblik ... - Mor!
Her. Jeg er straks tilbage.
Ja, skat. Jeg kommer.
- Er du okay? - Jeg har brug for at være alene.
Ja, jeg forstår.
- Klokken er også mange. - Bare lad det stå.
Er du sød at gå nu?
Hej, alle sammen. Det er totalt umuligt at sove.
Hvis nogen har brug for at snakke, så ring.
Nej. Stop.
- Er De okay? - Nej, slet ikke.
Jeg kan ikke finde min pung.
Tjek tasken og lommerne.
Åh, hvor er jeg dum! Jeg har glemt den hos en ven.
Der er langt, hvis De vil tilbage dertil.
Hvis De giver mig Deres adresse, kan jeg sende en check.
Jeg kan også overføre pengene.
Jeg er virkelig ked af det.
Hvad kan De give mig som sikkerhed?
- Hvad mener De? - Har De noget af værdi i tasken?
Jeg er psykolog.
Siden den 13. har jeg haft klienter, som er overlevende efter angrebet.
Det har stået på nonstop.
Hjernen er helt færdig. Jeg er virkelig ked af det.
Vidste De, at nogle taxachauffører kørte syge hjem gratis?
Tøm tasken, tak.
Jeg er ... Undskyld, men...
Jeg kan godt tømme den, men der er ikke noget, De vil have.
Tøm den. Hvis De ikke har nogen pung, kører jeg Dem gratis hjem.
Røvhul!
Fandens også!
Ja?
Hallo?
Ja.
Ja, var De på chatten i går aftes?
Ja. Er alt i orden?
Er det okay, hvis vi siger du?
Hvor længe har du haft den kat? Hallo, Samia?
Havde han kasket på?
Jeg så din besked. Er du okay?
Bare rolig. Jeg har masser af tid. Jeg kan alligevel ikke sove.
Bare tag dig god tid.
Tag dig god tid.
Hør her ...
Hvordan så han ud?
Så du skiltet?
Så pigen i den røde trøje kom altså ud efter dig?
Okay. Vent lidt. Der er en, der ringer.
Kan du vente lidt?
Det går hurtigt. Jeg lader dig ikke i stikken.
Jeg prøver at se det, du fortæller mig, for mig.
Okay, så du stod foran scenen.
I 1986 blev der oprettet en fond for terrorofre.
Alle bidrager til den.
Gennem den fond betaler vi for al behandling af skader -
- og reintegration.
Hvordan skal du klare dig? Arbejder du?
Vær ikke alene.
Du skal indgive en begæring.
Man skal åbenbart først anmelde det til politiet.
Ja, på enhver politistation.
Hvordan er det økonomisk?
Jeg kan ikke arbejde. Det er hårdt som freelancer.
Der er økonomisk hjælp at få.
Du kan indgive en begæring, når du har anmeldt det til politiet.
Jeg er her, Karim. Vi behøver ikke tale sammen.
Jeg er her stadig.
Christelle?
Dine blå mærker er ved at forsvinde. Godt.
Olien dufter godt. Prøv selv.
Klemmer jeg for hårdt?
Altid sammen. Giv aldrig op. Kærlighed og frihed.
Hej, Philippe.
Rart at møde dig. Jeg er Philippes kæreste.
Rart at møde dig.
- Hans forældre var her i forgårs. - Nå ... Godt.
Min kollega sagde, at De ikke vil have, at de hører om Deres besøg.
Nej, for Philippe har ikke fortalt dem om mig.
Jeg kan ikke skjule noget for dem. Det er ikke min eller holdets rolle.
Det er klart. Jeg forstår. Undskyld.
De må tale med dem, ellers kan jeg ikke lade Dem komme mere.
De har ret. Det skal jeg nok.
- Hav en god dag. - I lige måde.
Farvel, Philippe.
Goddag.
- Christelle, ikke sandt? - Jo, men alle kalder mig Chris.
Chris, okay. Jeg hedder Léon. Velkommen.
Rart at møde dig.
- Hej. Jeg hedder Juliette. - Rart at møde dig, Juliette.
- Og du er? - Renaud.
Godt at møde dig.
- Vil du have noget at drikke? - Meget gerne.
Okay, venner. Jeg finder notesbogen frem.
Sidste gang -
- talte vi om at starte en velgørenhedsorganisation for ofre.
Men det rejser mange spørgsmål.
Hvis vi starter en organisation, hvem er den så for, og hvad skal vi gøre?
Er det for at dele oplysninger med andre ofre og vores kære?
Eller bliver det et forum, hvor vi kan tale ud -
- og lytte med støtte fra en psykolog?
Og skal vi i så fald have en politisk dagsorden?
Nej, vi blander ikke politik ind i det.
I forummet kan vi ikke tillade, at man taler dårligt om islam.
- Det kan vi ikke gøre noget ved. - Jo, men alligevel ...
Vi må lytte til dem, der lider.
Ja, men visse ting kan man bare ikke sige.
Hvis I vil, kan jeg lede en gruppe moderatorer.
- Så holder vi det i ro. - Det er den eneste løsning.
Ja, folk lider, men vi må ikke blande tingene sammen.
Hvad sker der, hvis nogen går for vidt, chef?
Der kommer moderatoren ind i billedet.
De må sætte grænsen. Hvorfor kalder du mig "chef"?
Fordi du styrer det hele. Det er helt okay.
Jeg står ikke for noget.
Jeg ved ikke, hvad vi skal gøre. Men vi har tomme glas.
Jeg giver næste omgang.
Det er okay. Vi er jo kun ti.
- Tak! - Det var så lidt.
Jeg går med.
Kan vi få ti karamelshots?
Laver du ti karamel, tak?
Vi må tale om noget.
Victor sagde, at du rev hans tegning i stykker.
Eller næsten.
Det passer.
- Hvorfor? - Jeg dummede mig.
Jeg bad ham rydde op, men han nægtede.
Han sagde, han gjorde, som han ville, og så opførte jeg mig som en idiot.
Jeg ævlede løs om vilje og ansvar.
"Kan vi altid gøre, som vi vil?"
Til sidst tog jeg hans tegning og sagde:
"Må jeg rive den i stykker, bare fordi jeg har lyst?"
Godt, jeg ikke har børn.
Kom, lad os så få de shots.
Jeg ville gå ind i soveværelset og have den bedste nat nogensinde.
Jeg har prøvet lige siden, men hun kan ikke.
Hun er fanget i mørket, og det kan jeg godt forstå.
Det, der skete, er frygteligt. Jeg ved bare ikke ...
Men jeg troede ikke, at de havde taget det fra os.
Har du været på Tinder?
Ja, jeg har.
Har du nogle gode råd?
Du skal vide, hvad du vil. Jeg kan lide, når det er direkte.
Jeg lader ikke engang fyren sætte sig ned.
Hvis han ser ud som på billedet, "Let's go for the show, folks!"
Hvis det er for kompliceret, kommer de ikke.
Hej.
- Alt vel? Ikke for træt? - Nej.
Chris, det er Myriam. Hun var på Bataclan.
Hun står for hospitalsterapien.
- Det er godt. Undskyld, men ... - Du ved ikke, hvad det er.
- Nej, ikke rigtig. - Det er der ingen, der gør.
Jeg møder dem, der har brug for det, og dem, der var der.
Jeg taler med familier på hospitaler.
I dag i Bichat og i morgen på Pompidou.
Chris' ven ligger på Pompidou.
Han er i koma.
Er han okay?
De stabiliserede ham hurtigt, så det er godt.
Nu venter vi bare på at se, om han får det bedre.
Jeg gør, hvad jeg kan. Jeg tager derhen.
Jeg taler for os begge.
Jeg lyder som min mor. Deprimerende.
- Hvad hedder han? - Vincent.
Er du hos ham i morgen?
- Du er der vel hver dag? - Ja, næsten.
Skal jeg tage med?
Jeg må lige spørge personalet først.
Det plejer at være i orden.
- Gør det? - Ja. Bare rolig.
- Sig nu ja. - Nej, men ...
Det er ikke til besvær.
Det er sødt af dig. Jamen, så ...
- Hvad med i morgen eftermiddag? - Helt i orden.
- Jeg kommer. - Også jeg.
Ikke for tidligt, jeg skal lige ...
Kl. 12.07?
- Ja. - Ja, goddag.
Chris Blandin til Philippe Douvier.
- Jeg åbner. - Tak.
Jeg kom tidligt og er allerede på hans stue.
Jeg møder jer ved indgangen. Vi ses snart.
Goddag, hr. doktor.
Goddag, Chris.
- Er alt i orden? - Ja, det tror jeg i hvert fald.
Det er så underligt at se jer her. Kom, det er denne vej.
Hans hud er så blød.
- Giver du ham massage? - Ja.
En eller to gange om dagen.
Jeg ved, du kan høre os.
Og at du ikke er langt væk.
Jeg er ikke bange for stilheden.
Kan du høre mig, Vincent? Vi er her.
Jeg efterlader dig hos Myriam. Jeg taler lige med sygeplejersken.
- Det er bare nære venner. - Så mange er ikke i orden.
Vi går om lidt.
De måtte jo ikke komme, før De havde talt med forældrene.
Jeg er virkelig ked af det.
Jeg ved, at De kan få problemer.
Men jeg lover, at vi går om lidt.
- Jeg vil ikke have problemer. - Okay.
Det er sidste gang.
Hej, Vincent. Vi har ikke mødt hinanden endnu.
Men jeg besøgte dig i dag med Chris.
Jeg skriver for at efterlade en milepæl i din helbredelse.
Vær stærk!
Myriam.
Fandens også!
Pis!
For fanden, mor! Hvad laver du?
Tag dine ting.
Jeg kan ikke se på dit Bataclan-lort mere.
Jeg kan ikke tvinge dig til at holde op, men jeg vil ikke være medskyldig.
Mor!
De har brug for mig. Forstår du det?
Jeg orker ikke det her, Christelle.
Hørte du, hvad jeg sagde? De har brug for mig.
Jeg orker ikke mere. Ikke en gang til.
Forstår du, hvad jeg siger?
De er ligeglade med sandheden. De vil bare have hjælp!
Ikke igen!
Hvad mener du, mor?
Du ved ikke engang, hvad jeg laver.
De har brug for min hjælp. Jeg er nyttig! Forstår du det?
Forsvind, eller jeg ringer til politiet.
- Jeg orker det ikke. - Hvis du gør det ...
Jeg vil ikke se dig igen.
- Din forbandede idiot! - Ja, ja. Ud med dig!
Du er et røvhul! Du fatter ingenting! Du fatter ingenting!
For helvede! Åbn den skide dør!
Du fatter ingenting!
- Goddag. - Goddag, fru Blandin.
- Har De et øjeblik? - Ja.
Jeg talte med socialforsorgen. De er ikke alene på værelset i nat.
Men bare rolig, det er kun i nat.
- Okay. - Sig til, hvis der er problemer.
- Okay. - Ja.
- Hav en god aften. - I lige måde.
Undskyld mig. Nu er jeg her.
Vi har masser af tid, bare rolig. De kan fortælle mig alt.
Jeg skriver det hele ned, så De kan indgive deres begæring til fonden.
Lyder det godt?
Ja. Tak, hr. kriminalinspektør.
Det hedder kommissær nu.
Okay.
Men jeg er ikke engang kommissær, bare en almindelig politiassistent.
Okay.
Lad os se. Man kan ikke anmelde en afdød.
Vi kan kun anklage den eneste overlevende, Salah Abdeslam.
Gik De ind i salen, før koncerten begyndte?
Det haster ikke. Tag Dem god tid.
Ja.
Ved du hvad? Jeg stoler ikke på dig.
Jeg har begået fejl, men jeg har betalt min gæld.
De må fortælle mig igen, hvad De oplevede på Bataclan.
- Og så begyndte De at løbe? - Ja.
- Vi kom skævt ind på hinanden. - Nej, du er skør.
- Vent, Leon! - Gå hjem.
Tror du, jeg er dum?
Har du virkelig mødt Iggy Pop?
Tekster: Neel Rocco Iyuno