Iako nadahnuta stvarnim događajima, ova je serija djelo fikcije.
Sve su osobne okolnosti izmišljene.
13. STUDENOGA 2015.
POUZDANICA
Arnaud?
Bok. -Bok!
Oprosti, Chris, šaljem poruku. -Nema problema.
Kako si?
Dobro, a ti?
Nemoj sjedati. Završio sam.
Konobaru!
Platim pa idemo.
Kamo?
Kod mene. Živim blizu.
Da...
Rado bih nešto popila.
Ne sviđam ti se?
Ne znam, ne poznajem te. Nije...
Dobro, nema problema.
Uživaj.
Izvolite?
Poslužujete li šampanjac u čaši? -Da.
Hvala.
Oprostite.
Možete li mi pripaziti na stvari dok odem po cigarete?
Mogu vam pričuvati torbu.
Hvala. -Sigurnije je. -Da.
I možete li mi donijeti još jednu čašicu? -Može.
Odmah se vraćam.
Okrenite se, idite podzemnom.
Gospodine, okrenite se i idite podzemnom, molim vas.
U podzemnoj sam, nemam signala.
Bože!
Ne znam...
Poslala sam Margot poruku, nije mi odgovorila.
Paule, nazovi me, molim te.
Pustite me da uđem!
Stali smo na peronu iz sigurnosnih razloga.
Gdje su mi ključevi, kvragu?
Jebem ti!
Pobili su sve u Bataclanu.
Pucali su na nas.
Pucali su na nas!
Kako se zovete?
Pogledajte me. Ovdje sam.
Kako se zovete?
Zovem se Emilie. Ne idite onamo!
Vincente, Chris je.
Gdje si? Jako sam zabrinuta.
Nazovi me. Čim prije.
Bok.
Možete li kući?
Christelle?
Evakuiraju nas.
Tu si!
Gdje je, kvragu? -Zabrinula sam se. Zvala sam te.
Što tražiš? -Gdje je, kvragu?
Što tražiš? -Tvoj punjač. Svoj sam izgubila.
...cijela četvrt, policajci, specijalci.
Toliko je ljudi. Ne znam što se zbiva...
Stvarno ne znam.
Čula sam na desetke pucnjeva u Bichatovoj.
Zna li itko što se zbiva?
Živim kod Carillona ako netko treba pomoć. #otvorenavrata
Ne mogu spavati. Pratim vijesti.
Mislim na žrtve i njihove obitelji...
U 21.53 h, oko 13 minuta poslije,
još se jedan bombaš samoubojica raznio kod nacionalnog stadiona.
U 00.20 h, protuterorističke jedinice i specijalci
napokon su krenuli u napad na Bataclan.
Trojica su se terorista raznijela.
Talačka kriza navodno je trajala tri sata.
Unutar dvorane
pronađeno je devedesetak beživotnih tijela.
Daj, Vincente, nazovi me.
Dobar dan, gospođo.
Pripremite isprave, molim vas!
Prvo obitelji žrtava!
Upite na info-pult!
Propustite osoblje.
Kvragu.
Odmaknite se, molim vas.
Ostanite iza ograde.
Gospođo!
Odmaknite se, molim vas.
Kakav košmar.
Netko je vaš na intenzivnoj?
Moj brat.
Hoće li se izvući? -Ne znam još.
A vi? -Tražim prijatelja.
Na ovom je odjelu?
Tako mi je njegov otac napisao u poruci.
Kako ste se provukli ovamo?
Išla sam kroz podrum.
Sve su linije zauzete. Nemam pojma kako je.
Dođite.
Da?
Alain Bériaux, brat Maximea Bériauxa.
Izvolite. -Hvala.
Ondje su sobe intenzivne.
Hvala.
Ajme, Vincente!
Moj Vincente.
Vincente.
Ljubavi, znam da ćeš se izvući. Tu sam.
Vincente, najbolji prijatelju, brate,
u komi si od jučer.
Sjajan glazbenik zlatnog srca.
Vincente, volim te. #Bataclan #13studenog
Dušo!
Chris? -Da?
Dobro si?
Vincent...
Bio je u Bataclanu i...
Dvaput je upucan,
u komi je u Pompidouu. Možeš li vjerovati?
Kvragu, ovo je strašno.
Bila sam na svakom koncertu Eaglesa u Parizu.
Baš svakom.
A zašto ne i ovaj put?
Ne znam, to je...
Kako si doznala?
Njegov je otac to objavio na Facebooku.
Vidjela sam to u podzemnoj. Umalo sam se onesvijestila.
Mogu li vidjeti?
Što? -Poruku njegova oca.
Zašto?
Samo da je vidim.
Evo.
"Dragi svi, hvala vam na pozivima i porukama.
Za one koji ne znaju, Vincent je bio u Bataclanu ovaj petak.
Dvaput je upucan
i u komi je. Želim mu svu snagu.
Njegov otac, Christian."
Dobro?
Nema mnogo komentara.
Jer je Vincent mrzio Facebook.
Njegov je otac to objavio na njegovoj stranici!
Sad sam ti rekla!
Njegov otac? -Dosta!
Prestani!
Kvragu!
Oprosti, mama...
Žao mi je, samo...
Danas sam ga vidjela u bolnici.
Potreslo me vidjeti ga onakvog.
Bio je nepomičan, sa svim tim infuzijama.
Bio je intubiran,
na respiratoru i sve to...
Ali Vincent je borac.
Neće se dati, znam to.
A ja ću dolaziti onamo svaki dan.
Obećavam. Neću odustati od njega.
Znaš da neću.
Da.
Znam.
Imaš li rublja?
Ne, u redu je.
Upalit ću perilicu.
Možeš li zatvoriti vrata, molim te? Trebam...
Oprosti.
Zdravo, Emilie.
Vidjela sam vas
u podzemnoj 13. navečer.
Moj najbolji prijatelj teško je ranjen u Bataclanu.
Ako bilo što trebate, slobodno mi se obratite.
Samo hrabro. Chris.
Bok, Chris.
Hvala ti na poruci.
Žao mi je zbog tvojeg prijatelja.
Kako si ti?
Teško je...
Ali tako je dobar osjećaj
moći razgovarati o tome.
Emilie? -Christelle?
Napokon. Drago mi je.
Oprosti, u pekarnici je bio red. -U redu je.
Imamo puno fine hrane. -Odlično.
Victore, ovo je Christelle.
Bok! Možeš me zvati Chris.
Bok. -Chris zvuči lijepo.
Kako je Vincent? -Išla sam jutros.
Liječnici su nas ostavili nasamo. Bilo mi je puno bolje.
Victore, skini cipele.
Uđi. Oprosti na neredu.
Oprosti.
Jesi li imalo spavala danas?
Nisam.
Želiš li se odmoriti? -Sad?
Da, tu sam.
Makar na pola sata, dobro bi ti došlo.
Jutros je bila gužva u prometu.
Svi su trubili.
Pomislila sam da je to zbog terorista,
da su blokirali ulicu pred mojom zgradom.
Da su me našli na grupi na Facebooku i pretražili na Googleu.
Znala sam da je to nemoguće.
Bio je samo smetlarski kamion.
Ali kad sam sklopila oči, bilo je tako glasno.
Zamislila sam kako provaljuju vrata.
Eto.
Naspavaj se malo. Ostat ću ovdje.
Victore?
Makaroni sa šunkom
ili s umakom od rajčice?
Je li, Victore?
Nisam baš gladan, ali volim oboje.
Odlično.
Međutim,
nisi baš pospremio ovdje.
Što smo se dogovorili?
Umoran sam. -Znaš što?
Htjela bih da tvoja mama bude prezadovoljna kad se probudi.
Da stan bude čist, blistav, sve na svojem mjestu.
Dobra atmosfera.
Super Victor nahranjen, okupan, počešljan.
Što kažeš?
Victore?
Htjela bih da me poslušaš.
Hej!
Moj crtež!
Krhak je. Za mamu je.
Brojim do tri.
Jedan,
dva,
tri.
Nasjeo si?
Bravo, dušo. Tvoja će mama biti zadovoljna.
Dođi za deset minuta večerati.
Emilie?
Budna si.
Kako si?
Što je sve ovo?
Gdje je Victor?
Spava.
Dobro je večerao.
Skuhala sam mu makarone sa šunkom. Vrhunske.
Nemam djecu, ali i ja sam nekoć bila dijete.
Očistila si cijeli stan!
Da. Nisam se namjeravala kupati.
Ovo je previše.
Nemam riječi.
Hoćeš nešto pojesti?
Ima još tjestenine.
Ne treba. Zapravo, radije bih nešto popila.
Može. -Da.
Fred je imao ljubičasti jazz bas u kompletu sa sakoom.
Zašto nisi otišla s njim u Los Angeles?
Imala sam jednosmjernu kartu za 17.
Morala bih ostaviti stan, posao...
A tu je...
A tu je i...
Vincent.
Ničeg nije bilo između vas?
Nikako.
Ne, ako se kao menadžerica
zafrkavaš s dečkima iz benda,
nadrapaš.
Samo malo...
Mama!
Samo malo. Evo, vraćam se odmah.
Da, dušo. Evo me.
Sve u redu?
Mislim da bih trebala biti sama.
Jasno...
Razumijem.
Ionako je kasno, samo ću...
Ne trebaš.
Možeš li otići, molim te?
Bok svima!
Pere me teška nesanica.
Ako netko treba razgovarati...
Neka me nazove na 06 39 98 12 52.
Ma daj!
Nemoguće! -Sve u redu?
Baš i nije.
Čekajte, ne mogu naći novčanik.
Pogledajte u torbi i džepovima.
Koja sam ja glupača!
Sigurno? -Ostao mi je kod prijateljice.
Dug je put ako se želite vratiti.
Možete li mi dati adresu?
Da vam pošaljem ček.
Ili vam prebacim novac.
Stvarno mi je žao. Ja...
Što možete ostaviti kao jamstvo?
Kako to mislite?
Imate li nešto vrijedno u torbi?
Ja sam klinička psihologinja.
Od 13. slušam priče preživjelih.
I to neprestano, pa sam...
Mozak mi je spržen. Žao mi je...
Znate li da su neki taksiji prevozili žrtve kući besplatno?
Samo... -Ispraznite torbu, molim vas.
Ja... Oprostite, ali...
Mogu je isprazniti,
ali nema u njoj ničega za vas. Nevjerojatno!
Ispraznite je i ako nema novčanika,
odvest ću vas kući besplatno uz ispriku.
Gade!
Jebem ti!
Da?
Halo?
Da.
Bili ste sinoć na grupnom chatu?
Da.
Dobro ste?
Možemo li prijeći na ti?
Dugo imaš tu mačku?
Halo, Samia?
Imao je kapu? -Ne znam.
Samo polako, Nesrine...
Tu sam.
Ionako neću moći spavati.
Nema problema, ozbiljno, Sarah.
Hajde, samo polako.
Zašto malo ne legneš?
Znaš li kako izgleda?
Hoćeš reći da si vidjela znak?
Cura u crvenom puloveru izašla je nakon tebe? Dobro.
Čekaj, imam još jedan poziv.
Možeš li mrvicu pričekati?
Brzo ću, neću te ostaviti samu.
Pokušavam zamisliti to što mi govoriš.
Kad si ga zadnji put vidjela? Tad si otišla pred pozornicu.
Od 1986. postoji jamstveni fond za žrtve terorizma,
svi doprinose.
Iz tog fonda isplaćujemo odštete
i reintegraciju u društvo.
Kako ćeš?
Imaš li posao?
Ne možeš ostati sama.
Moraš obvezno poslati zahtjev.
Ali prvo podnesi prijavu policiji.
Da, bilo koja postaja.
Kako stojiš financijski?
Ne mogu više raditi, a freelancer sam.
Složeno je.
Postoje mogućnosti financijske pomoći.
Zahtjev se podnosi
tako da prvo podneseš prijavu policiji.
Tu sam, Karime. Ne moramo ni razgovarati.
Tu sam, ne idem nikamo.
Christelle?
Masnice blijede. Odlično!
Ovo ulje tako lijepo miriše.
Ponjuši.
Stišćem li previše?
Zauvijek zajedno.
Ne napuštam te. Ljubav i sloboda.
Dobar dan, Philippe, gospođo.
Dobar dan, drago mi je.
Ja sam Philippeova djevojka.
Drago mi je.
Philippeovi su roditelji došli prekjučer.
Aha, dobro.
Moji kolege kažu da ne želite da oni znaju da ga posjećujete.
Tako je.
Philippe im nije rekao za mene.
Ne smijem im ništa tajiti.
To nije moja uloga, ni uloga tima.
Jasno, razumijem.
Žao mi je.
Trebali biste im reći.
Inače vam ne smijem dopustiti posjete.
Imate pravo.
Hoću.
Ugodan dan. -Također.
Vidimo se, Philippe.
Dobar dan.
Christelle, je li tako?
Da. Svi me zovu Chris.
Dobro, Chris, super.
Léon. Dobro došla.
Drago mi je. -Također.
Bok. -Juliette.
Drago mi je, Juliette. -Također.
I? -Renaud. -Dobro.
Drago mi je.
Želiš li nešto popiti? -Vrlo rado.
Dakle, prijatelji...
Vadim bilježnicu.
Dakle, zadnji put
razgovarali smo o osnivanju udruge za žrtve
da uvedemo malo reda u ovo,
ali to nameće mnogo pitanja, ponajviše,
ako osnujemo udrugu,
za koga i što će ona biti?
Želimo li dijeliti informacije žrtvama i njihovim obiteljima?
Ili želimo ponuditi mjesto za razgovor
i slušanje s pravom psihološkom potporom?
I moramo li imati politički stav?
Bez politike. To nema smisla.
Dobro, ali na forumu ne možemo prihvatiti
da se ljudi iskaljuju na islamu.
To nije naša uloga.
Da, ali...
Ljudi pate, moramo ih saslušati.
Ali ne smiju si dati oduška, posebno ne sad.
Ako želite, mogu pokušati moderirati grupu.
Da ne ode sve kvragu.
Mislim da je to jedini način.
Slažem se da ljudi pate, ali ne smije biti zabune.
A što ako netko prijeđe granicu, šefe?
Zato imamo moderatora.
Postavlja granice. I čemu to "šefe"?
Jer si ti glavni. Hvala, šefe. Može, šefe.
Nisam ni u čemu glavni.
Ne znam...
Što da radimo?
Za početak, čaše su nam prazne.
Ja ću biti glavna u sljedećoj rundi.
U redu je, samo nas je...
Desetero. Mogu ja to.
Hvala!
Nema na čemu.
Čekaj, idem s tobom.
Može deset žestica s karamelom? -Može.
Deset žestica s karamelom, molim te.
Moramo razgovarati.
Victor kaže da si mu poderala crtež.
Umalo.
Tako je.
Zašto?
Jer sam napravila glupost.
Htjela sam da malo pospremi, odbio je.
Rekao je da radi samo što želi,
a ja, budaletina,
očitala sam mu bukvicu o želji i odgovornosti,
treba li uvijek raditi što želimo... I takve stvari.
I u jednom trenutku uzela sam mu crtež i rekla:
"Mogu li poderati tvoj crtež samo zato što to želim?"
Dobro da nemam djecu.
Idemo na žesticu.
Htio sam da odemo u sobu i...
Provedemo najljepšu noć u životu.
Pokušao sam otad, ali...
Ona ne može.
Ne može, obuzima je velika tama.
Razumijem.
Strašno je to što se dogodilo.
Ali ne bi li baš zato trebalo? Uvjeravam se
da mi barem to nisu oduzeli.
Jesi li bila kad na Tinderu?
Jesam, katkad.
Onda...
Imaš li kakav savjet?
Treba znati što želiš.
Ja volim izravnost.
Kad se sastanemo, ne dam mu ni da sjedne.
Ako izgleda kao na slici...
Predstava može početi!
Ako je previše složeno, ohlade se.
Bok.
Bok. Nisi preumorna?
Chris, ovo je Myriam. -Drago mi je.
Bila je u Bataclanu. Vodi terapiju u bolnici.
Odlično!
Oprosti... -Ne znaš što je to?
Upravo tako.
Nemam pojma. -Nitko nema.
Posjećujem one koji me trebaju, koji su bili ondje.
Razgovaram s obiteljima u bolnicama.
Danas sam bila u Bichatu, sutra idem u Pompidou.
Chrisin je prijatelj u Pompidou.
U komi je.
Je li dobro?
Brzo su ga stabilizirali. Barem nešto.
A mi...
Samo čekamo daljnji razvoj događaja.
Činim što mogu.
Posjećujem ga.
Govorim za nas oboje. Nimalo zanimljivo.
Zvučim kao moja majka, to me deprimira.
Kako se zove? -Vincent. -Dobro.
Posjetit ćeš ga sutra?
Svaki ga dan posjećuješ?
Da, više-manje.
Želiš li da dođemo s tobom?
Trebala bih pitati
liječnički tim prvo.
Najčešće dopuste.
Da? -Da, ne brini se.
Onda pristani.
Ne, ja...
Nije nam nikakav problem.
Vrlo ste ljubazni.
Ne znam, može sutra poslijepodne?
Nema problema.
Ja ću doći. -I ja.
Nemojte prerano da stignem...
U 12.07?
Da?
Dobar dan. Chris Blandin je, trebam Philippeu Douvieru.
Uđite. -Hvala.
Bok, uranila sam. Već sam u sobi.
Nađimo se na ulazu odjela. Vidimo se.
Dobar dan, doktore.
Bok, Chris.
Sve u redu? -Da.
Odnosno, valjda.
Baš mi je čudno vidjeti vas ovdje.
Dođite, idemo.
Koža mu je tako mekana.
Masiraš ga? -Da.
Jedanput do dvaput na dan.
Znam da nas čuješ.
I znam da nisi daleko.
Ne bojim se tišine.
Čuješ, Vincente? Tu smo.
Vincente, ostavit ću te s Myriam
da ne propustim sestru.
Svi su bliski prijatelji. -Ne može toliko ljudi ući.
Nećemo dugo ostati.
Rekla sam vam da se ne vraćate dok ne razgovarate s njegovima.
Znam, stvarno mi je žao, ali...
U potpunosti vas razumijem. Znam da vas dovodim u nevolju.
Ali obećavam da ćemo odmah otići. Ozbiljno.
Ne želim probleme.
Dobro.
Ovo je zadnji put.
Bok, Vincente,
nismo se upoznali,
ali danas sam te posjetila s Chris.
Pišem ti da obilježim ovaj dan za jednom kad se probudiš.
Budi jak!
Myriam
Jebem ti!
Kvragu, mama!
Što to izvodiš?
Pokupi svoje stvari.
Ne želim tvoje gluposti iz Bataclana u kući.
Ne mogu te natjerati da prestaneš, ali neću sudjelovati u tome.
Mama! Mama!
Trebaju me, shvaćaš li to?
Ne mogu više, Christelle.
Slušaš li me? Rekla sam ti da me trebaju.
Dosta mi je. Ne mogu opet ovo proživljavati.
Razumiješ li što ti govorim?
Nije ih briga za istinu. Žele da im pomognemo, shvaćaš?
Neću opet ovo proživljavati.
Proživljavati što, mama?
Što? Ne znaš čime se bavim.
Ja sam... Trebaju ovo što radim.
Korisna sam, shvaćaš?
Gubi se ili ću pozvati policiju.
Dosta mi je. -Da nisi...
Ne želim te više vidjeti!
Koja si ti kuja!
Da, da... -Kujo!
Gubi se! -Kujo!
Ništa ne razumiješ, kvragu! Ništa ne razumiješ!
Prokleta bila!
Otvori vrata, jeb'o te!
Ništa ne razumiješ! Ništa ne razumiješ!
Dobra večer. -Dobra večer, gđo Blandin.
Imate li trenutak?
Da.
Razgovarao sam sa socijalnom službom.
Večeras nećete biti sami u sobi.
Ali bez brige, to je samo večeras.
Da, ja...
Bude li problema, recite mi.
U redu?
Da...
Ugodnu večer. -Također.
Oprostite. Sad sam vam na raspolaganju.
Imamo mnogo vremena, bez brige.
Možete mi sve ispričati.
Sve ću zapisati.
Uz ovo izvješće možete podnijeti zahtjev za novčanu pomoć za žrtve.
U redu?
Da, hvala.
Hvala, inspektore.
Inspektore danas zovu poručnicima.
Da?
Ali ja nisam poručnik, nego samo policajac.
Dobro.
Dakle...
Ne možete tužiti mrtvaca,
pa ćemo podnijeti tužbu protiv jednog preživjelog specijalca,
Salaha Abdeslama.
Ušli ste u dvoranu prije početka koncerta?
Nema žurbe.
Samo polako.
Da.
Slijedi:
Iskreno, ne vjerujem ti.
Griješila sam, ali platila sam svoj dug.
Trebat ćete ponovno ispričati svoje doživljaje u Bataclanu.
Tad ste potrčali? -Da.
Pogrešno smo započeli, Nicolas. -Nismo, luda si.
Čekaj, Léone! -Idi kući.
Stvarno si mislila da ću ti povjerovati?
Stvarno si upoznala Iggyja Popa?
MEDIATRANSLATIONS