Iako nadahnuta stvarnim događajima, ova serija je delo fikcije.
Sve lične okolnosti su izmišljene.
13. NOVEMBAR, 2015. GODINE
VERNA PRIJATELJICA
Arno?
Zdravo. -Zdravo!
Oprosti, Kris, šaljem poruku. -Nema problema.
Kako si?
Dobro, a ti?
Nemoj da sedaš. Završio sam.
Konobaru!
Platiću pa idemo.
Kuda?
Kod mene. Živim blizu.
Da...
Rado bih nešto popila.
Ne sviđam ti se?
Ne znam, ne poznajem te. Nije...
Dobro, nema problema.
Uživaj.
Izvolite?
Poslužujete li šampanjac u čaši? -Da.
Hvala.
Oprostite.
Možete li da mi pripazite na stvari dok odem po cigarete?
Mogu da vam pričuvam torbu.
Hvala. -Sigurnije je. -Da.
I možete li da mi donesete još jednu čašicu? -Može.
Odmah se vraćam.
Okrenite se, idite podzemnom.
Gospodine, okrenite se i idite podzemnom, molim vas.
U podzemnoj sam, nemam signala.
Bože!
Ne znam...
Poslala sam Margo poruku, nije mi odgovorila.
Pole, pozovi me, molim te.
Pustite me da uđem!
Stali smo na peronu iz sigurnosnih razloga.
Gde su mi ključevi, do đavola?
Jebem ti!
Pobili su sve u Bataklanu.
Pucali su na nas.
Pucali su na nas!
Kako se zovete?
Pogledajte me. Ovde sam.
Kako se zovete?
Zovem se Emili. Ne idite tamo!
Vensane, Kris je.
Gde si? Vrlo sam zabrinuta.
Pozovi me. Što pre.
Zdravo.
Možete li kući?
Kristel?
Evakuišu nas.
Tu si!
Gde je, do đavola? -Zabrinula sam se. Zvala sam te.
Šta tražiš? -Gde je, do đavola?
Šta tražiš? -Tvoj punjač. Svoj sam izgubila.
Čitava četvrt, policajci, specijalci.
Toliko je ljudi. Ne znam šta se događa...
Stvarno ne znam.
Čula sam na desetine pucnjeva u Ulici Biša.
Zna li iko šta se događa?
Živim kod Karijona ako nekome treba pomoć. #otvorenavrata
Ne mogu da spavam. Pratim vesti.
Mislim na žrtve i njihove porodice...
U 21.53 h, oko 13 minuta kasnije,
još jedan bombaš samoubica razneo se kod nacionalnog stadiona.
U 00.20 h, protivterorističke jedinice i specijalci
konačno su krenuli u napad na Bataklan.
Trojica terorista su se raznela.
Talačka kriza navodno je trajala tri sata.
Unutar sale
pronađeno je devedesetak beživotnih tela.
Daj, Vensane, pozovi me.
Dobar dan, gospođo.
Pripremite isprave, molim vas!
Prvo porodice žrtava!
Upite na info-pult!
Propustite osoblje.
Do đavola.
Odmaknite se, molim vas.
Ostanite iza ograde.
Gospođo!
Odmaknite se, molim vas.
Kakav košmar.
Neko vaš je na intenzivnoj?
Moj brat.
Hoće li se izvući? -Ne znam još.
A vi? -Tražim prijatelja.
Na ovom je odeljenju?
Tako mi je njegov otac napisao u poruci.
Kako ste se provukli ovamo?
Išla sam kroz podrum.
Sve su linije zauzete. Nemam pojma kako je.
Dođite.
Da?
Alen Berijo, brat Maksima Berijoa.
Izvolite. -Hvala.
Tamo su sobe intenzivne.
Hvala.
Čoveče, Vensane!
Moj Vensane.
Vensane.
Ljubavi, znam da ćeš se izvući. Tu sam.
Vensane, najbolji prijatelju, brate,
u komi si od juče.
Sjajan muzičar zlatnog srca.
Vensane, volim te. #Bataklan #13novembar
Dušo!
Kris? -Da?
Dobro si?
Vensan...
Bio je u Bataklanu i...
Dvaput je upucan,
u komi je u Pompiduu. Možeš li da veruješ?
Do đavola, ovo je strašno.
Bila sam na svakom koncertu Iglsa u Parizu.
Baš svakom.
A zašto ne i ovaj put?
Ne znam, to je...
Kako si saznala?
Njegov otac je to objavio na Fejsbuku.
Videla sam to u podzemnoj. Umalo sam se onesvestila.
Mogu li da vidim?
Šta? -Poruku njegovog oca.
Zašto?
Samo da je vidim.
Evo.
"Dragi svi, hvala vam na pozivima i porukama.
Za one koji ne znaju, Vensan je bio u Bataklanu ovog petka.
Dvaput je upucan
i u komi je. Želim mu svu snagu.
Njegov otac, Kristijan."
Dobro?
Nema mnogo komentara.
Jer je Vensan mrzeo Fejsbuk.
Njegov otac je to objavio na njegovoj stranici!
Sad sam ti rekla!
Njegov otac? -Dosta!
Prestani!
Do đavola!
Oprosti, mama...
Žao mi je, samo...
Danas sam ga videla u bolnici.
Potreslo me je da ga vidim onakvog.
Bio je nepomičan, sa svim tim infuzijama.
Bio je intubiran,
na respiratoru i sve to...
Ali Vensan je borac.
Neće se dati, znam to.
A ja ću dolaziti tamo svaki dan.
Obećavam. Neću odustati od njega.
Znaš da neću.
Da.
Znam.
Imaš li veš?
Ne, u redu je.
Upaliću mašinu.
Možeš li da zatvoriš vrata, molim te? Treba da...
Oprosti.
Zdravo, Emili.
Videla sam vas
u podzemnoj 13. uveče.
Moj najbolji prijatelj teško je ranjen u Bataklanu.
Ako vam bilo šta treba, slobodno mi se obratite.
Samo hrabro. Kris.
Zdravo, Kris.
Hvala ti na poruci.
Žao mi je zbog tvog prijatelja.
Kako si ti?
Teško je...
Ali tako je dobar osećaj
mogućnost da se razgovara o tome.
Emili? -Kristel?
Napokon. Drago mi je.
Oprosti, u pekari je bio red. -U redu je.
Imamo puno fine hrane. -Odlično.
Viktore, ovo je Kristel.
Zdravo! Možeš da me zoveš Kris.
Zdravo. -Kris zvuči lepo.
Kako je Vensan? -Išla sam jutros.
Lekari su nas ostavili nasamo. Bilo mi je mnogo bolje.
Viktore, izuj cipele.
Uđi. Oprosti na neredu.
Oprosti.
Jesi li imalo spavala danas?
Ne.
Želiš li da se odmoriš? -Sad?
Da, tu sam.
Makar na pola sata, dobro bi ti došlo.
Jutros je bila gužva u saobraćaju.
Svi su trubili.
Pomislila sam da je to zbog terorista,
da su blokirali ulicu pred mojom zgradom.
Da su me našli na grupi na Fejsbuku i pretražili na Guglu.
Znala sam da je to nemoguće.
Bio je samo đubretarski kamion.
Ali kad sam sklopila oči, bilo je tako glasno.
Zamislila sam kako provaljuju vrata.
Eto.
Naspavaj se malo. Ostaću ovde.
Viktore?
Makaroni sa šunkom
ili sa sosom od paradajza?
Dakle, Viktore?
Nisam baš gladan, ali volim oba.
Odlično.
Međutim,
nisi baš pospremio ovde.
Šta smo se dogovorili?
Umoran sam. -Znaš šta?
Htela bih da tvoja mama bude prezadovoljna kad se probudi.
Da stan bude čist, blistav, sve na svom mestu.
Dobra atmosfera.
Sjajni Viktor nahranjen, okupan, očešljan.
Šta kažeš?
Viktore?
Htela bih da me poslušaš.
Hej!
Moj crtež!
Nežan je. Za mamu je.
Brojim do tri.
Jedan,
dva,
tri.
Naseo si?
Bravo, dušo. Tvoja mama će biti zadovoljna.
Dođi za deset minuta da večeraš.
Emili?
Budna si.
Kako si?
Šta je sve ovo?
Gde je Viktor?
Spava.
Dobro je večerao.
Skuvala sam mu makarone sa šunkom. Vrhunske.
Nemam decu, ali i ja sam nekada bila dete.
Očistila si ceo stan!
Da. Nisam nameravala da se kupam.
Ovo je previše.
Nemam reči.
Hoćeš nešto da pojedeš?
Ima još testenine.
Ne treba. Zapravo, radije bih nešto popila.
Može. -Da.
Fred je imao ljubičasti džez bas u kompletu sa sakoom.
Zašto nisi otišla s njim u Los Anđeles?
Imala sam jednosmernu kartu za 17.
Morala bih da ostavim stan, posao...
A tu je...
A tu je i...
Vensan.
Ničeg nije bilo između vas?
Nikako.
Ne, ako se kao menadžerka
zafrkavaš s momcima iz benda,
najebeš.
Samo malo...
Mama!
Samo malo. Evo, vraćam se odmah.
Da, dušo. Evo me.
Sve u redu?
Mislim da bi trebalo da budem sama.
Jasno...
Razumem.
Ionako je kasno, samo ću...
Ne treba.
Možeš li da odeš, molim te?
Zdravo svima!
Teška nesanica.
Ako neko treba da razgovara...
Neka me pozove na 06 39 98 12 52.
Ma daj!
Nemoguće! -Sve u redu?
Baš i nije.
Čekajte, ne mogu da nađem novčanik.
Pogledajte u torbi i džepovima.
Koja sam ja glupača!
Sigurno? -Ostao mi je kod prijateljice.
Dug je put ako želite da se vratite.
Možete li da mi date adresu?
Da vam pošaljem ček.
Ili da vam prebacim novac.
Stvarno mi je žao. Ja...
Šta možete da ostavite kao garanciju?
Kako to mislite?
Imate li nešto vredno u torbi?
Ja sam klinički psiholog.
Od 13. slušam priče preživelih.
I to neprestano, pa sam...
Mozak mi je spržen. Žao mi je...
Znate li da su neki taksiji prevozili žrtve kući besplatno?
Samo... -Ispraznite torbu, molim vas.
Ja... Oprostite, ali...
Mogu da je ispraznim,
ali nema u njoj ničega za vas. Neverovatno!
Ispraznite je i ako nema novčanika,
odvešću vas kući besplatno uz izvinjenje.
Gade!
Jebem ti!
Da?
Halo?
Da.
Bili ste sinoć na grupnom četu?
Da.
Dobro ste?
Možemo li da pređemo na ti?
Dugo imaš tu mačku?
Halo, Samija?
Imao je kapu? -Ne znam.
Samo polako, Nezrin...
Tu sam.
Ionako neću moći da spavam.
Nema problema, ozbiljno, Sara.
Hajde, samo polako.
Zašto malo ne legneš?
Znaš li kako izgleda?
Hoćeš da kažeš da si videla znak?
Devojka u crvenom puloveru izašla je nakon tebe? Dobro.
Čekaj, imam još jedan poziv.
Možeš li malo da pričekaš?
Brzo ću, neću te ostaviti samu.
Pokušavam da zamislim to što mi pričaš.
Kad si ga poslednji put videla? Tad si otišla pred pozornicu.
Od 1986. postoji garantni fond za žrtve terorizma,
svi doprinose.
Iz tog fonda isplaćujemo odštete
i reintegraciju u društvo.
Kako ćeš?
Imaš li posao?
Ne možeš da ostaneš sama.
Moraš obavezno da pošalješ zahtev.
Ali prvo podnesi prijavu policiji.
Da, bilo koja stanica.
Kako stojiš finansijski?
Ne mogu više da radim, a frilenser sam.
Složeno je.
Postoje mogućnosti finansijske pomoći.
Zahtev se podnosi
tako da prvo podneseš prijavu policiji.
Tu sam, Karime. Ne moramo ni da razgovaramo.
Tu sam, ne idem nikuda.
Kristel?
Masnice blede. Odlično!
Ovo ulje tako lepo miriše.
Pomiriši.
Stiskam li previše?
Zauvek zajedno.
Ne napuštam te. Ljubav i sloboda.
Dobar dan, Filipe, gospođo.
Dobar dan, drago mi je.
Ja sam Filipova devojka.
Drago mi je.
Filipovi roditelji su došli prekjuče.
Aha, dobro.
Moje kolege kažu da ne želite da oni znaju da ga posećujete.
Tako je.
Filip im nije rekao za mene.
Ne smem ništa da skrivam od njih.
To nije moja uloga, ni uloga tima.
Jasno, razumem.
Žao mi je.
Trebalo bi da im kažete.
Inače ne smem da vam dopustim posete.
U pravu ste.
Hoću.
Prijatan dan. -Takođe.
Vidimo se, Filipe.
Dobar dan.
Kristel, zar ne?
Da. Svi me zovu Kris.
Dobro, Kris, sjajno.
Leon. Dobro došla.
Drago mi je. -Takođe.
Zdravo. -Žilijet.
Drago mi je, Žilijet. -Takođe.
I? -Reno. -Dobro.
Drago mi je.
Želiš li nešto da popiješ? -Vrlo rado.
Dakle, prijatelji...
Vadim beležnicu.
Dakle, poslednji put,
razgovarali smo o osnivanju udruženja za žrtve
da uvedemo malo reda u ovo,
ali to nameće mnogo pitanja, ponajviše,
ako osnujemo udruženje,
za koga i šta će ono biti?
Želimo li da delimo informacije žrtvama i njihovim porodicama?
Ili želimo da ponudimo mesto za razgovor
i slušanje s pravom psihološkom podrškom?
I moramo li da imamo politički stav?
Bez politike. To nema smisla.
Dobro, ali na forumu ne možemo da prihvatimo
da se ljudi iskaljuju na Islamu.
To nije naša uloga.
Da, ali...
Ljudi pate, moramo da ih saslušamo.
Ali ne smeju da daju sebi oduška, posebno ne sad.
Ako želite, mogu da pokušam da moderiram grupu.
Da ne ode sve dođavola.
Mislim da je to jedini način.
Slažem se da ljudi pate, ali ne sme da bude zabune.
A šta ako neko pređe granicu, šefe?
Zato imamo moderatora.
Postavlja granice. I čemu to "šefe"?
Jer si ti glavni. Hvala, šefe. Može, šefe.
Nisam ni u čemu glavni.
Ne znam...
Šta da radimo?
Za početak, čaše su nam prazne.
Ja ću biti glavna u sledećoj rundi.
U redu je, samo nas je...
Desetoro. Mogu ja to.
Hvala!
Nema na čemu.
Čekaj, idem s tobom.
Može deset žestina s karamelom? -Može.
Deset žestina s karamelom, molim te.
Moramo da razgovaramo.
Viktor kaže da si mu pocepala crtež.
Umalo.
Tako je.
Zašto?
Jer sam napravila glupost.
Htela sam da malo pospremi, odbio je.
Rekao je da radi samo ono što želi,
a ja, budaletina,
očitala sam mu bukvicu o želji i odgovornosti,
treba li uvek da radimo ono što želimo... I takve stvari.
I u jednom trenutku uzela sam mu crtež i rekla:
"Mogu li da pocepam tvoj crtež samo zato što to želim?"
Dobro da nemam decu.
Idemo na žestinu.
Hteo sam da odemo u sobu i...
Provedemo najlepšu noć u životu.
Pokušao sam od tad, ali...
Ona ne može.
Ne može, obuzima je velika tama.
Razumem.
Strašno je to što se dogodilo.
Ali zar ne bi baš zato trebalo? Uveravam se
da mi bar to nisu oduzeli.
Jesi li bila kad na Tinderu?
Jesam, ponekad.
Dakle...
Imaš li kakav savet?
Treba znati šta želiš.
Ja volim direktnost.
Kad se sastanemo, ne dam mu ni da sedne.
Ako izgleda kao na slici...
Predstava može da počne!
Ako je previše složeno, ohlade se.
Zdravo.
Zdravo. Nisi preumorna?
Kris, ovo je Mirjam. -Drago mi je.
Bila je u Bataklanu. Vodi terapiju u bolnici.
Odlično!
Oprosti... -Ne znaš šta je to?
Upravo tako.
Nemam pojma. -Niko nema.
Posećujem one kojima sam potrebna, koji su bili tamo.
Razgovaram s porodicama u bolnicama.
Danas sam bila u bolnici Biša, sutra idem u Pompidu.
Krisin prijatelj je u Pompiduu.
U komi je.
Dobro je?
Brzo su ga stabilizovali. Bar nešto.
A mi...
Samo čekamo dalji razvoj događaja.
Činim šta mogu.
Posećujem ga.
Govorim za nas oboje. Nimalo zanimljivo.
Zvučim kao moja majka, to me deprimira.
Kako se zove? -Vensan. -Dobro.
Posetićeš ga sutra?
Svaki dan ga posećuješ?
Da, više-manje.
Želiš li da dođemo s tobom?
Trebalo bi prvo da pitam
lekarski tim.
Najčešće dopuste.
Da? -Da, ne brini se.
Onda pristani.
Ne, ja...
Nije nam nikakav problem.
Vrlo ste ljubazni.
Ne znam, može sutra popodne?
Nema problema.
Ja ću doći. -I ja.
Nemojte prerano da stignem...
U 12.07?
Da?
Dobar dan. Kris Blandin je, kod Filipa Duvijea.
Uđite. -Hvala.
Zdravo,poranila sam. Već sam u sobi.
Nađimo se na ulazu odeljenja. Vidimo se.
Dobar dan, doktore.
Zdravo, Kris.
Sve u redu? -Da.
Odnosno, valjda.
Baš mi je čudno da vas vidim ovde.
Dođite, idemo.
Koža mu je tako mekana.
Masiraš ga? -Da.
Jednom do dvaput dnevno.
Znam da nas čuješ.
I znam da nisi daleko.
Ne bojim se tišine.
Čuješ, Vensane? Tu smo.
Vensane, ostaviću te s Mirjam
da ne propustim bolničarku.
Svi su bliski prijatelji. -Ne može toliko ljudi da uđe.
Nećemo dugo ostati.
Rekla sam vam da se ne vraćate dok ne razgovarate s njegovima.
Znam, stvarno mi je žao, ali...
U potpunosti vas razumem. Znam da vas dovodim u nevolju.
Ali obećavam da ćemo odmah otići. Ozbiljno.
Ne želim probleme.
Dobro.
Ovo je poslednji put.
Zdravo, Vensane,
nismo se upoznali,
ali danas sam te posetila s Kris.
Pišem ti da obeležim ovaj dan za jednom kad se probudiš.
Budi jak!
Mirjam
Jebem ti!
Do đavola, mama!
Šta to izvodiš?
Pokupi svoje stvari.
Ne želim tvoje gluposti iz Bataklana u kući.
Ne mogu da te nateram da prestaneš, ali neću da učestvujem u tome.
Mama! Mama!
Potrebna sam im, shvataš li to?
Ne mogu više, Kristel.
Slušaš li me? Rekla sam ti da sam im potrebna.
Dosta mi je. Ne mogu opet ovo da proživljavam.
Razumeš li šta ti govorim?
Nije ih briga za istinu. Žele da im pomognemo, shvataš?
Neću opet ovo da proživljavam.
Da proživljavaš šta, mama?
Šta? Ne znaš čime se bavim.
Ja sam... Treba im ovo što radim.
Korisna sam, shvataš?
Gubi se ili ću pozvati policiju.
Dosta mi je. -Da nisi...
Ne želim više da te vidim!
Koja si ti kučka!
Da, da... -Kučko!
Gubi se! -Kučko!
Ništa ne razumeš, do đavola! Ništa ne razumeš!
Prokleta bila!
Otvori vrata, jeb'o te!
Ništa ne razumeš! Ništa ne razumeš!
Dobro veče. -Dobro veče, gđo Blanden.
Imate li trenutak?
Da.
Razgovarao sam sa socijalnom službom.
Večeras nećete biti sami u sobi.
Ali bez brige, to je samo večeras.
Da, ja...
Ako bude problema, recite mi.
U redu?
Da...
Prijatno veče. -Takođe.
Oprostite. Sad sam vam na raspolaganju.
Imamo mnogo vremena, bez brige.
Možete sve da mi ispričate.
Sve ću zapisati.
Uz ovaj izveštaj možete da podnesete zahtev za novčanu pomoć za žrtve.
U redu?
Da, hvala.
Hvala, inspektore.
Inspektore danas zovu poručnicima.
Da?
Ali ja nisam poručnik, nego samo policajac.
Dobro.
Dakle...
Ne možete da tužite mrtvaca,
pa ćemo podneti tužbu protiv jednog preživelog komandosa,
Salaha Abdeslama.
Ušli ste u salu pre početka koncerta?
Nema žurbe.
Samo polako.
Da.
Sledi:
Iskreno, ne verujem ti.
Grešila sam, ali platila sam svoj dug.
Treba ponovo da ispričate svoje doživljaje u Bataklanu.
Tad ste potrčali? -Da.
Pogrešno smo započeli, Nikola. -Nismo, luda si.
Čekaj, Leone! -Idi kući.
Stvarno si mislila da ću ti poverovati?
Stvarno si upoznala Igija Popa?
MEDIATRANSLATIONS