Figyelem: a sorozatban kiskorúak jogellenes
és veszélyes tevékenységekben vesznek részt.
Felkavaró jelenetek következnek,
amelyek öngyilkosságot ábrázolnak.
A sorozat alapja igaz történet, de néhány
szereplő, esemény, helyszín és párbeszéd
a képzelet szüleménye.
Az ábrázolás kitaláció.
Bármilyen hasonlóság
valós nevekkel, eseményekkel, személyekkel
termékkel, szervezettel a véletlen műve.
A sorozatnak nem célja
a valóság bemutatása.
Szóval megcsókoltad a hercegnőt, ő meg varanggyá változott?
Higgye el, én is ugyanolyan döbbent és csalódott vagyok, mint ön.
Persze, hiszek neked.
De a szavadat adtad nekem, te idióta.
Akinek érzései vannak, veszít.
Mégis megértem, hogy fáj az árulás.
Bíztál benne, ezért fáj annyira mélyen.
Emlékszem, amikor anyáddal eljöttetek hozzám munkát kérni.
Egy senki voltál.
De Juampi rögtön megkedvelt.
Testvérek lettetek.
Ezernyi okom van rá, hogy a fiamnak tekintselek.
Beleszerettem Angie-ba.
De nem tudnék maga ellen fordulni, főnök. Soha nem veszélyeztetném Juampit.
Ahogy mondta, ő az öcsém.
- Maguk a családom. - Nyugalom, fiam, ez nem egy tárgyalás.
Vár rád egy munka.
Azért adom neked, mert a kevesek egyike vagy, akiben megbízom.
Luis Alfonso!
- Uram! - Most kezd betanulni nálunk.
Egy csapat lesztek.
Itt vannak az új igazolványaitok.
Ez egy fontos feladat…
KOLUMBIAI KÖZTÁRSASÁG SZEMÉLYI KÁRTYA
…plusz kicsit nyaralhatsz is.
Bizonyítékot akarok a rohadékok ellen…
BESZÁLLÓKÁRTYA JULIO SAENZ
…akik szövetkeznek ellenem.
Ugyanarra a repülőgépre szállsz fel, mint ők,
egy rejtett felvevővel, hogy hallhassam a dumájukat.
Nagyon köszönöm, főnök! Számíthatsz rám.
A KARTELL GYERMEKE
Látod? Mondtam neked, mielőtt idejöttünk. De neki el ne mondd!
Jó napot!
Mintha el se ment volna otthonról. Annyira kellemetlen!
Elég kínos.
Mi van veled?
Mi a gond?
Fura, hogy csak egy vagyok a sok közül.
Furább, mint egy kisebb testőrsereggel mászkálni?
Sokkal furább.
Furább, mint naponta az életedért alkudozni?
Azt az életet éljük, amit kaptunk.
Nézd meg, hogy nőttünk fel! És nézz ránk most!
Anonimitás. Ez a furcsa része.
Itt a Marroquín Santos család vagyunk.
Persze nekünk is vannak problémáink, mint akárki másnak.
De nem annyi, mint amennyi otthon volt.
Elkezdhetitek kitalálni, milyen életet akartok élni.
De jól néz ki!
Mi ez?
- Chinchulín, drágám. El tudod hinni? - Finom lesz.
Megszokta, hogy az anyja mindent megcsinál neki.
A steak tényleg finom volt.
Jó volt. Biztos visszajövök még ide.
Persze, drágám. Menj, vegyél!
- Popcorn? - Kérsz?
Kérsz egyet? Kettőt kérek.
Köszönöm!
Ezt itt.
A szentélyek a szenteknek épülnek.
Most már „Szent Michael” is közéjük került.
- Juan Pablo Escobar Henao, ő Franca. - Nagyon örülök!
Andrea visszaírt!
„Kedves Juampi! Én is sokat gondoltam rád,
de csak nappal, mert éjjel inkább alszom.”
Gyakran elgondolkodtam azon, hogy apám hogy képzelte a történet végét.
Ha a családja védelme volt a legfontosabb számára,
miért nem vetett véget az erőszaknak akkor, amikor volt rá esélye?
Soha nem fogok választ kapni erre,
és így csak az elviselhetetlen fájdalom pokla marad nekem.
Dorado?
Micsoda kár, nem igaz?
Minek van ez a sok pénz elrejtve a házban?
- Nem érted? - Nézz magunkra!
Bujkálunk, mint a patkányok.
Tehetetlenül, sarokba szorítva.
De fel fogunk állni ebből. Újra királyok leszünk.
Még van valami. Mit csinálunk Juampival?
A kölyök már jó ideje kérdezősködik Rodriról,
hogy mi a helyzet vele, hol van.
Egyszerűen el kell mondanunk az igazat.
Ahogy a főnök. Egyenesen.
Hát nem az igazat mondjuk?
Ez hazugság? Pablo munkát adott Rodrinak, nem?
Tudod, hogy ez most más.
Nem igaz?
Rodri, hol vagy? Mikor jössz vissza?
Csak elintézek valami, hercegem.
Ne aggódj, nem megyek messze, úgyhogy nem fog sokáig tartani.
De el akartam köszönni.
Hívtam nagyanyádat, és anyád mondta, hogy a birtokon vagy.
Nem hittem, hogy elérlek, de nagyon örülök, kisöreg.
Doradóval és Csipával vagyok itt.
Tedd le! Tedd le a telefont! Azonnal!
Elvittek néhány motort, és teljesen szétszedték őket.
Segítesz összerakni őket, amikor visszajössz?
Az tuti, fiacskám.
Ezt nem mint alkalmazottad mondom, hanem mint a bátyád, érted?
Főnök, most már tényleg rakd le! Ez veszélyes, kishaver.
- Vigyázz magadra, bratyó! - Beszélünk, ha visszajöttem Caliból.
Cali? Miért mész te Caliba?
Tudod, hogy nem tarthatod a hívást tovább.
A Mexikóvárosba repülő utasok, kérjük, menjenek a kettes kapuhoz.
AZ ELNÖKJELÖLT HÉTVÉGÉN CALIBA LÁTOGAT
Köszönjük!
- A frászt hoztad rám, haver. - Mi bajod van, Rodri?
Semmi.
Mi van, még szűz vagy? Még soha nem csináltál ilyet?
Nem fogok hazudni. Még soha nem repültem.
Öregem, látszik is. Mindjárt összeszarod magad.
Fogd be, te barom!
Nem szarom össze magam.
Jó, de csak egy kicsit.
- Megkezdődött a beszállás a Caliba tartó… - Menjünk!
- …Avianca 55-ös járatra. - Muszáj?
- Persze, hadd segítsek… - Hagyd már!
Majd viszem én a táskámat. Kicsit nehéz.
Nem akarom, hogy elfáradj.
Felmelegítem a pizzákat. És a fürdőben a csap
még mindig csöpög.
Idegesítő. Holnap kihívom a szerelőt.
Majd én megjavítom, miután ettem.
- Mi van? - Drágám, majd hívok szakembert.
Juan Pablo kisujját se mozdítaná, de Sebastian talán igen.
Na, már megint ez van.
Gyere, drágám! Te csináld ezt, én majd befejezem.
Jó.
Buenos Aires rengeteg új élményt adott.
Akaratomon kívül is a bujkálás szakértője lettem.
Kicsim!
Mondd meg őszintén!
Hiányzik a régi életed?
A hétköznapi élet kihívásai félelmet és bizonytalanságot váltottak ki belőlem.
Gyere ide!
Ekkor jöttem rá, mennyire elszigetelten éltem.
Hogy őszinte legyek…
nagyon hiányzik a családom.
De más nem igazán.
Ha igazán belegondolunk, egy akciófilmben éltünk.
Igen, ez igaz.
Figyelted Manuelát?
Itt boldog.
Előtte nem is játszhatott más gyerekekkel, de nézd csak meg most!
Egy normális kislány.
És örülök, hogy részese lehetek ennek.
Hogy normális életünk lehet.
Néha attól félek, hogy talán neked hiányoznak a régi idők.
Hiányoznak?
Hát…
Nyilván szeretek itt lenni, békében, meg minden ilyesmi.
De nem is tudom.
Úgy érzem, hogy utánam jött valami abból az életből.
Az az érzés, hogy valaki vadászik ránk.
Nem. Kicsim, nézz rám!
Itt senkik vagyunk.
És ez a legjobb, ami történhetett velünk.
Hé, Rodri!
Ne bámuld így, vagy gyanút fognak!
Már itt vagyunk.
Tudod, mit? Tényleg csíplek.
Adok neked egy kis ajándékot.
Fogd, öregem!
Első repülés.
Egy neked, egy nekem.
- Uram, felrakhatom a táskáját? - Nem kell, köszönöm!
- Az ülés alá rakom. - Ahogy akarja.
- Legyen végig az ülés alatt! - Rendben.
Önnek segíthetek a csomagjával?
Jó napot, hölgyeim és uraim! A kapitány vagyok.
Üdvözöljük önöket a Caliba tartó járatunkon!
Pár perc múlva felszállunk. Nagyon köszönjük!
REPÜLŐGÉP-SZERENCSÉTLENSÉG NINCSENEK TÚLÉLŐK
Ezidáig nem találtak túlélőket.
A Caliba induló repülőgép reggel 7:13-kor szállt fel Bogotából.
Alig öt perc múlva elkezdett nagyon hirtelen süllyedni.
- Két darabra tört… - Ez a Caliba tartó gép volt?
Szent ég, ez a gép ment Caliba!
- Én is azt hallom. - Igen, ezt mondják…
Rodri ezen a gépen volt?
- Mi történt? - Anya, Rodri ezen a gépen volt!
Hogy érted, hogy Rodri ezen volt?
Nem, baromság. Mi a fenéről beszélsz?
- Miért menne Rodri Caliba? - Ő mondta!
A szóbeszéd szerint terrortámadás történhetett,
mivel ezzel a géppel utazott volna
César Gaviria elnökjelölt is.
De a forrásaink megerősítették, hogy Gaviria úr nem tartózkodott a gépen.
Találgatások szerint Pablo Escobarnak lehet köze a tragédiához.
Apám robbantott?
- Nem, haver. - Apám robbantotta fel?
- Ő ölte meg Rodrit? - Nem, Rodri…
Juan Pablo! Juan Pablo, gyere vissza!
Pablo volt az?
Vigyázzatok a fiúra!
Mit művelsz, te seggfej!
Hé, kisfőnök!
Francba, de jó, hogy itt vagy, te marha!
A frászt hoztad ránk, öregem.
- Hagyjatok! - Mi?
Olyanok vagytok, mint a seggfej apám.
Ne mondj ilyet, Juan Pablo!
Az apád a családért tesz mindent,
gondoskodik rólatok.
Embereket öl, köztük a barátomat?
Rodri nem volt ártatlan.
Tudta, mibe megy bele. Ezért döntött így.
- Nem tett rosszat. - Elcseszte.
- Nem csinált rosszat. - Elszúrta!
- Mert Angie után koslatott. - Nem hiszek neked.
Mert ha igaz is lenne,
az apám nem dönthetné el, ki haljon meg azon a gépen.
Igazad van. Menjünk a kocsihoz beszélni!
Hova menjünk, te pöcs?
Apám parancsolgat, ti meg mindenre gyáván bólogattok?
Még ha nem is értetek egyet? Gyávák vagytok. Azok, gyávák!
Ezt gondolod?
Lószart se tudsz, öregem. Rodri nekünk is a barátunk volt…
A barátok nem ölik meg egymást.
Nyugodj le!
- Nyugodj le, Juan Pablo, és menjünk! - Vigyetek apámhoz!
Nem lehet, túl veszélyes.
Leszarom, beszélek apámmal!
Én is leszarom, nem mész oda!
Látni akarom, vagy soha többé nem lát.
Várj! Dorado, te lusta disznó!
Látod a sarkon?
Uram!
Jól van, de szállj be a kocsiba!
Vagy azt akarod, hogy mind amcsi börtönbe kerüljünk?
Mit akarsz?
Átkutatjuk, álljon félre! Köszönöm!
- Halló? - Juan Pablo Escobar?
Nem, téves számot hívott.
- Halló? - Ne rakd le, Juan Pablo! Hallgass meg!
Hagyjon békén, ne hívogasson!
Nagyon ízléstelen vicc, csak mert kolumbiaiak vagyunk.
- Ne hívjon többet! - Tudom, hogy te vagy az.
És azt is, hogy Kolumbiából érkeztél anyáddal, a húgoddal
és a barátnőddel, álnéven. Sebastián.
Ki beszél?
Azt az életünket hátrahagytuk. Már megfizettük az adósságunkat.
- Találkozzunk! - Minek?
Gondold át! Azt javaslom, ne beszélj senkinek erről a hívásról!
Gyerünk, koncentrálj!
- Végül… - Végül…
Újra és újra olyan döntések álltak előttem,
amikor azt választottam, hogy szembenézek mindennel.
Az évek alatt próbáltam megváltoztatni a családunk sorsát.
Megtörni a körforgást, amely fogva tartott minket.
Elhoztam, amit kértél a Nápoles birtokról. Minőségi cucc.
De a vérembe ivódott a megbélyegzés, és mindig felszínre tudott törni.
Te meg mit nézel?
Vedd le őket! Ne, ne! Mi van nálad?
- Nézd ezt a dobást! - Legyőzlek.
Ezt nézd! Még egyet!
Juan Pablo, ne csalj!
Szeretnék beszélni a fiammal, ha nem bánod.
Ez az! Hajrá! Gyerünk, öregem, megcsinálod!
Nézd, fiam! Néha kicsit fájnia kell, hogy elkerüld a sokkal nagyobb fájdalmat.
Egy kicsit?
Igazad van. Néha… kicsit jobban is.
De azért, hogy megvédjem a családomat,
kész vagyok akármennyit szenvedni.
Egyáltalán nem szenvedtél. Mit tudsz te a szenvedésről?
Mi szenvedünk, akik melletted vagyunk.
Azt mondod, a családot akarod védeni, de nézz magadra!
Megölted az egyetlen barátomat.
Az egyetlent, aki törődött velem.
De az a srác elárult engem, elárult téged, és mindenkit.
Elárult minket? Rodri a barátom volt, a bátyám.
Tényleg azt akarta, hogy boldog legyek.
Te vagy itt az egyetlen áruló.
Meg kell tanulnod, ki az igazi barátod, és ki az, aki csak saját magáért csinálja.
A mifélénk nem engedheti meg magának, hogy könnyen bízzon.
- Nem vagyok olyan, mint te. - Tessék? A fiam vagy.
Olyan vagy, mint én és az anyád.
Nem akarok olyan lenni, mint te.
Utálom ezt az életet.
Kiss, Tina, Rodri…
És mi lett Angie-val?
Miattad nem maradt barátom.
És soha nem vagy velünk, mert a zsaruk miatt rohangálsz.
Most miért vállaltad a kockázatot, hogy ide gyere? Csak azért, hogy láss?
És olyanokat mondj nekem, ami nem is érdekel engem?
A saját anyád is lehetett volna azon a gépen.
A saját anyád, apa!
A családodat is megölted volna?
Fiam, a háború az háború.
És akinek meg kell halnia, az meg fog halni.
A jelentések szerint az 500 kilós bomba
olyan pusztító erejű volt…
TITKOSSZOLGÁLAT ÉPÜLETE
…hogy 72-en meghaltak,
és 700-an megsérültek. Négy méter mély, 12 méter széles krátert hagyott maga után.
Elpusztította az épület homlokzatát,
és súlyos károkat okozott a környező építményekben.
A célpont a titkosszolgálat igazgatója volt, aki sértetlenül megúszta.
- Halló? - Mi a válaszod?
Tényleg semmi értelme hívogatnia.
Rendesen akarunk csinálni mindent.
Magunk mögött akarjuk hagyni a múlt szellemeit.
A szellemek elől nem lehet elfutni. Inkább köszönni kell nekik.
Kérdezd meg, mit akarnak!
Az emberek beszélve értik meg egymást.
Jól van.
De fényes nappal, rendben? Nyilvános helyen.
Sokat gondolkodtam az életen,
azokon a döntéseken, amelyek idáig vezettek.
Az erőszak a mindennapjaink része volt.
Erről pedig apám és az emberei tehettek,
akiket az élet a dadáimmá, a barátaimmá tett.
Emberek, akikkel megosztottam a nevetést, az álmokat és a brutalitást.
Állj!
- Faszfej! - Körbevettünk! Dobd el a fegyvert!
Gyerekként folyamatosan kerestem,
küzdöttem, hogy értelmet találjak ebben az abszurditásban,
hogy emberséget találjak a barbárság közepén.
Inkább kerüljek koporsóba Kolumbiában,
minthogy egy cellába zárjatok az Államokban, ti seggfejek!
De kemény tanárok is voltak.
Megtanították, hogy az igazi erő nem az ökölben vagy a golyóban van…
ÉLETEM HÖLGYEINEK
…hanem abban, ha kitartunk, ha minden helyzetben haladunk tovább.
A bátorság nem a félelem hiánya,
hanem az elszántság, hogy annak ellenére is haladjunk előre.
Hova mész, te elmebeteg?
Te vagy az áruló, igaz, te rohadék?
Uraim, minden rendben van?
- Szüksége van valamire? - Nincs.
Uram, mindjárt zárjuk az ajtókat. Uram?
Bizonyos értelemben meghaltam akkor.
Nem vagyok ugyanaz az ember, mint aki voltam.
Ahogy neked és a családodnak, nekem is újra kellett kezdenem.
Új személyazonossággal.
Egy másik múlttal.
De ha őszinte akarok lenni…
úgy érzem, nem lehet visszacsinálni.
Elkövettem azokat a baromságokat.
Rohadtul nem lehet kitörölni őket a fejemből.
Tudod, mitől félek a legjobban?
Attól félek, hogy igazán higgyek ebben az új életben.
Hogy elhiggyem, hogy elhagytam az erőszakot…
és aztán váratlanul újra felbukkanjon az a sok szar.
Ez nem tőled függ.
Figyelj, te nem tehetsz róla.
De te úgy döntöttél, hogy nem lépsz a nyomdokába.
A félelem veled marad. A múlt veled marad.
Csak annyit tehetsz, hogy mostantól helyes döntéseket hozol.
És csak ez számít.
Nem tudom helyrehozni azt a fájdalmat, amit apám a tetteivel okozott.
De van egy küldetésem.
Hogy a béke ügyének előmozdítója legyek, és tisztelegjek az áldozatai előtt.
Az új történet csak rajtam múlik.
- Jó reggelt! Hogy vagy? - Jó reggelt!
Szia, kisöreg! Mi a helyzet? Minden rendben?
Igen. Köszi az ajándékot!
- Tetszik? - Igen.
Örülök, kincsem. Reggelizünk?
- Szia, szívem! - Hogy vagy?
Minden rendben.
Hogy aludtatok?
Együttérzünk a drogkereskedők
áldozatainak mély szenvedésével.
Ha bővebben tájékozódna erről, olvassa el
a Kolumbiai Igazság, Együttélés és Megelőzés Bizottságának zárójelentését.
A feliratot fordította: Ildiko Bukta