Serien viser mindreårige involvert i ulovlige
og/eller utrygge aktiviteter.
Episoden formidler selvmord,
noe som kan virke forstyrrende.
Serien er inspirert av ekte hendelser,
men visse karakterer, steder og dialoger er fiksjon.
Serien er fiksjon.
Likheter i navn,
liv, virkelige hendelser, personer eller produkter er for dramatisk effekt,
og verken representerer eller reflekterer ekte personer eller historier.
Så du kysset prinsessa og hun ble en frosk?
Tro meg, jeg er like sjokkert og skuffet som deg.
Ja da, jeg tror deg.
Men du ga meg ditt ord, din idiot.
Og han som føler, taper.
Jeg forstår smerten av forræderi.
Når det er noen du stoler på, stikker det veldig dypt.
Jeg husker den dagen du og moren din kom og ba om en jobb.
Du var ingen.
Men Juampi likte deg med en gang.
Dere ble brødre.
Jeg har mange grunner til å føle at du er min egen sønn.
Jeg forelsket meg i Angie.
Men jeg ville aldri forrådt deg. Jeg ville aldri satt Juampi i fare.
Som du sa, han er min bror.
-Dere er min familie. -Slapp av, dette er ikke en rettssal.
Jeg har en jobb til deg.
Jeg kommer til deg fordi du er en av de få jeg stoler på.
Luis Alfonso.
-Sir. -Han er så vidt våt på tærne.
Dere drar som et team.
Dette er deres nye identiteter.
Det er en viktig oppgave…
REPUBLIKKEN COLOMBIA ID
…og dere får en liten ferie.
Jeg trenger bevis for å ta drittsekkene…
BOARDINGKORT JULIO SAENZ
…som jobber mot meg.
Dere skal fly med det samme flyet
med en skjult opptaker og ta opp hvert eneste ord.
Tusen takk, sjef. Du kan regne med oss.
8. INGEN VEI TILBAKE
Ser du? Jeg sa det før vi kom hit. Du våger ikke å si det.
Hei, dere. God morgen.
Det er som om han aldri dro hjemmefra. Så flaut.
Det er flaut.
Hva er det med deg?
Hva er galt?
Det føles rart å være en i mengden.
Rarere enn å gå rundt med en liten hær livvakter?
Mye rarere.
Rarere enn forhandle for livet sitt?
Vi lever livet vi ble gitt, mamma.
Det er sånn vi vokste opp. Og se på oss nå.
Anonymitet. Det er det rare.
Her er vi Marroquín-Santos-familien.
En familie med sine problemer, akkurat som alle andre.
Men ikke så mange som hjemme.
Så dere må finne ut av hva slags liv dere vil leve.
Det ser nydelig ut.
Og hva er dette?
-Chinchulín. Kan du tro det? -Det er godt.
Han er så vant til at moren gjør alt for ham.
Den biffen var veldig god.
Den var god. Jeg skal tilbake dit.
Selvsagt, vennen. Kjøp noen til henne.
-Popkorn? -Vil du ha?
Vil du ha? Kan jeg få to, takk?
Takk.
Ja, denne.
Helligdommer er tross alt for helgener.
Og nå hadde "Sankt Michael" også blitt en.
-Juan Pablo Escobar Henao, Franca. -Hyggelig å møte deg.
Andrea skrev tilbake!
"Kjære Juampi. Jeg har tenkt mye på deg også,
men bare om dagen, for om natten sover jeg."
Jeg har ofte lurt på hvordan faren min trodde denne historien skulle ende.
Om målet var å beskytte familien sin,
hvorfor stoppet han ikke og avbrøt volden mens han hadde sjansen?
Det er svar jeg aldri vil få,
svar som får meg til å stirre inn i en avgrunn av ulidelig smerte.
Dorado?
Det er synd, eller hva?
Alle disse pengene skjult i huset for hva?
-Ikke sant? -Se på oss.
Gjemmer oss som rotter.
Forsmådde. Omringet.
Men vi skal klare oss. Vi skal bli konger igjen.
Én ting til. Hva gjør vi med Juampi?
Gutten har spurt etter Rodri en stund nå,
han vil vite hva som skjer, hvor han er.
Vi burde fortelle ham sannheten.
Som sjefen gjør, ikke sant? Helt ærlig.
Og forteller vi ikke sannheten?
Er det løgn? Har ikke Pablo gitt Rodri et oppdrag?
Det er annerledes denne gangen.
Ikke sant?
Rodri, hvor er du? Når kommer du?
Jeg må fullføre en jobb, prins.
Ta det med ro, jeg skal ikke langt, så det tar ikke lang tid.
Men jeg ville si ha det til deg.
Jeg ringte bestemoren din, og moren din sa at du er på ranchen.
Trodde ikke jeg rakk det, men jeg er glad jeg gjorde det.
Jeg er her med Dorado og Lagaña.
Legg på telefonen. Nå!
De tok noen sykler, de er helt nedstrippet.
Kan du hjelpe meg med å fikse dem?
Så klart.
Og jeg sier ikke det som en ansatt, men som broren din, hører du det?
Sjef, legg på. Det er farlig.
-Ha en trygg reise, bror. -Vi snakkes når jeg er tilbake fra Cali.
Cali? Hvorfor skal du til Cali?
Du visste at du måtte legge på.
Passasjerer til Mexico City bes gå til gate nummer to.
PRESIDENTKANDIDAT BESØKER CALI DENNE HELGEN
Takk.
Du skremte meg. Hva feiler det deg, Rodri?
Ingenting.
Er du jomfru? Aldri vært på noe sånt?
Jeg skal ikke lyve til deg. Det er min første flytur.
Det ser man. Du er dritnervøs.
Hold kjeft, din dust.
Jeg er ikke dritnervøs.
Ok, kanskje litt.
-Avianca 55 til Cali… -Kom igjen.
-…boarder nå. -Skal vi?
-Ja, la meg hjelpe… -Unna.
Du tar din bagasje, jeg tar min. Denne er litt tung.
Du må ikke slite deg ut.
Jeg varmer opp disse pizzaene. Røret på badet lekker fortsatt.
Så irriterende. Jeg ringer rørleggeren i morgen.
Jeg fikser det etter jeg har spist.
-Hva? -Jeg ringer en rørlegger.
Juan Pablo ville ikke løftet en finger, men kanskje Sebastian gjør det.
Dette igjen.
Kom igjen. Du tar denne, så gjør jeg ferdig dette.
Greit.
Buenos Aires var en virvelvind av nye opplevelser.
Ubevisst hadde jeg blitt en ekspert på å leve i skjul.
Kjære.
Vær ærlig.
Savner du det gamle livet?
Utfordringen i å leve et normalt liv, vekket frykt og usikkerhet i meg.
Kom her.
Jeg innså hvor avskåret jeg hadde vært fra verden.
For å være ærlig…
savner jeg familien min.
Men ikke noe annet.
Hvis du tenker over det, så levde vi i en actionfilm.
Ja, det er sant.
Har du sett Manuela?
Hun er lykkelig.
Før kunne hun ikke henge med barn på sin alder, og se på henne nå.
Bare en normal jente.
Og jeg er glad for å være en del av dette.
Å ha et normalt liv.
Iblant er jeg redd for at du savner gamledager.
Gjør du det?
Vel…
Selvsagt trives jeg her, det er mer fredelig.
Men jeg vet ikke.
Jeg føler at noe fra det livet fulgte meg.
Følelsen av at noen alltid er ute etter oss.
Nei. Kjære, se på meg.
Her er vi ingen.
Og det er det beste som kunne skje.
Hei, Rodri.
Ikke stirr sånn, folk blir mistenksomme.
Og vi er her.
Vet du hva? Jeg liker deg.
Jeg har en gave til deg.
Vær så god.
Første reise.
En til deg, en til meg.
-La meg hjelpe deg. -Nei, det går fint, takk.
-Jeg vil ha den under setet. -Som du vil.
-La den være under setet. -Ja.
Og du? Skal jeg hjelpe deg med bagasjen?
God ettermiddag, alle sammen. Dette er kapteinen.
Vi vil ønske dere velkommen om bord vår flygning til Cali.
Vi skal lette om noen få minutter. Tusen takk.
FLYKRASJ INGEN OVERLEVENDE
Ingen overlevende er funnet så langt.
Flyet dro fra Bogotá mot Cali klokken 07.13.
Bare fem minutter senere, mistet det raskt høyde.
-Det delte seg i to… -Skulle det flyet til Cali?
Dæven, det flyet skulle til Cali!
-Ut fra det jeg hører der. -Ja, de sier det…
Var Rodri på det flyet?
-Hva skjedde? -Mamma, Rodri var på det flyet!
Hva mener du med det?
Nei, drittsekk. Hva i helvete snakker du om?
-Skulle Rodri dra til Cali? -Han sa det!
Det er snakk om et mulig terrorangrep,
ettersom en av passasjerene visstnok var
presidentkandidat César Gaviria.
Men kilder har bekreftet at Mr. Gaviria ikke var på flyet.
Det spekuleres i Pablo Escobars medvirkning i hendelsen.
Plantet pappa bomben?
-Nei. -Plantet pappa den?
-Drepte han Rodri? -Nei, Rodri…
Juan Pablo, kom tilbake!
Var det Pablo?
Pass på gutten.
Hva, din jævel?
Hei, lille sjef!
Godt å se deg, Juampi.
Vi hadde hjertet i halsen.
-Stikk. -Hva?
Dere er akkurat som den jævelen, min far.
Nei, ikke si det, Juan Pablo.
Alt faren din gjør er for familien,
så dere har det bra.
Å drepe folk og min beste venn?
Rodri var ikke uskyldig.
Han visste hva han gjorde. Han tok noen valg.
-Rodri gjorde ingenting galt. -Jo.
-Rodri gjorde ingenting. -Jo!
-Alt fordi han ville ha Angie. -Du lyver.
For hvis det var sant,
kan ikke min far velge hvem som skulle dø på flyet.
Du har rett. La oss gå til bilen og snakke litt.
Gå hvor, din dritt?
Gir pappa bare ordre og så sier dere ja til alt?
Selv når dere er uenige? Dere er feiginger!
Er det det du tror?
Du vet ikke halvparten. Rodri var vennen vår også, så…
Venner dreper ikke venner.
Ro deg ned.
Rolig, Juan Pablo,
-vi stikker. -Jeg vil se min far.
Det er for farlig.
Samme faen, jeg vil se ham!
Det skal du ikke!
Da får han aldri se meg igjen.
Kom igjen. Dorado, din late boms.
Ser du det hjørnet?
Sir.
Greit. Men la oss gå til bilen.
Eller skal alle tre havne i et amerikansk fengsel?
Hva faen handler dette om?
Gå til side for et søk. Takk.
-Hallo? -Juan Pablo Escobar?
Nei, du har feil nummer.
-Hallo? -Ikke legg på, Juan Pablo. Hør på meg.
La meg være i fred, ikke ring tilbake, ok?
Det er stygt med slike spøker bare fordi vi er fra Colombia.
-Ikke ring igjen. -Jeg vet at det er deg.
Og at du kom fra Colombia med din mor, søster,
og din kjæreste under andre navn. Sebastián.
Hvem er dette?
Vi er ferdig med den delen av livet. Vi har betalt gjelden vår.
-La oss møtes. -Hvorfor det?
Tenk på det. Og jeg foreslår at denne samtalen blir mellom oss.
Kom igjen, fokuser.
-Endelig… -Endelig…
Igjen og igjen sto jeg ved et veiskille
som jeg valgte å møte med alt jeg hadde.
I årevis har jeg forsøkt å endre vår families skjebne.
Å bryte syklusen som holdt oss fanget.
Jeg tok med det du ba om fra Nápoles. Det er bra greier.
Og likevel fant stigmaet som markerte blodet mitt, alltid en vei tilbake.
Hva ser du på?
Ta dem ned. Nei! Hva har du der?
-Se meg få poeng. -Jeg vinner.
Se, nå skjer det. Enda en!
Juan Pablo, ikke juks.
Jeg vil snakke med sønnen min, hvis det er greit.
Nå skjer det. La oss dra. Kom igjen.
Hør her, sønn. Iblant må man føle litt smerte for å unngå noe verre.
Litt?
Ja, du har rett. Iblant er det mer enn bare litt.
Men for å beskytte familien min,
er jeg villig til å lide så mye jeg må.
Du lider ikke. Hva vet du om å lide?
Det er vi som lider, de som alltid er ved din side.
Du sier at du vil beskytte familien, men se på deg.
Du drepte min eneste venn.
Den eneste som brydde seg om meg.
Men den gutten forrådte meg, han forrådte deg, han forrådte alle.
Forrådte oss? Rodri var vennen min, broren min.
Han ville at jeg skulle ha et godt liv.
Du er den eneste forræderen her.
Du må lære hvem som er ekte venner og hvem som bare jobber for seg selv.
Folk som oss kan ikke stole på mange.
-Jeg er ikke som deg. -Hva? Du er sønnen min.
Du er lik meg og moren din.
Jeg vil ikke være som deg.
Jeg hater dette livet.
Kiss, Tina, Rodri…
Og hva med Angie?
Jeg har ingen venner på grunn av deg.
Og du er aldri her fordi du alltid rømmer fra politiet.
Hvorfor risikere å komme hit? Bare for å se meg?
For å fortelle meg ting jeg ikke bryr meg om?
Moren din kunne vært på det flyet.
Moren din, pappa!
Ville du drept familien din også?
Sønn, krig er krig.
Og de som må dø, vil dø.
Rapporter bekrefter den massive kraften
til bomben på 500 kilo…
BILBOMBE ØDELEGGER HOVEDKVARTER
…som drepte 72 personer,
skadde 700 og skapte et krater som er fire meter dypt og tolv meter bredt.
Den jevnet bygningens fasade med jorden
og forårsaket stor skade på omkringliggende strukturer.
Kilder indikerer at målet var DAS-direktøren, som er uskadd.
-Hallo? -Har du et svar til meg?
Det er ikke noe poeng i at du ringer.
Vi vil gjøre dette på riktig måte.
Vi vil la spøkelsene forbli i fortiden.
Du kan ikke unnslippe et spøkelse. Ikke vær så redd, si heller hallo.
Spør dem hva de vil.
Folk finner ut av ting om de snakker.
Greit.
Men i dagslys, ok? På et offentlig sted.
Jeg har reflektert mye over livet,
over valgene som førte meg hit.
Vold var vår daglige rutine.
Og de som utførte det var min far og hans leiemordere,
menn som etter hvert ble mine barnepiker, mine venner.
Mennesker jeg delte latter, drømmer og brutalitet med.
Stopp!
-Jævel! -Du er omringet! Slipp våpenet!
Oppveksten var et konstant søk,
en kamp for å finne mening i all denne absurditeten,
å finne menneskeligheten i barbariteten.
Jeg vil heller ha en grav i Colombia
enn en celle i USA, din dritt!
Men de var også tøffe lærere.
Jeg lærte at sann styrke ikke handler om never eller kuler…
TIL MINE KVINNER
…det handler om utholdenhet, å fortsette uansett hva.
At mot ikke er fravær av frykt,
men å velge å fortsette til tross for den.
Hvor skal du, din galning?
Du er en rotte, din drittsekk.
Mine herrer, er alt i orden?
-Trenger dere noe? -Alt er i orden.
Vi skal lukke dørene. Sir?
På en måte døde jeg den dagen.
Jeg er ikke den mannen jeg var.
Akkurat som deg og familien din, måtte jeg starte på nytt.
Ny identitet.
En annerledes fortid.
Men hvis jeg er ærlig…
Man kan aldri gå tilbake.
Den dritten jeg gjorde, er gjort.
Det sitter fast i hodet mitt som et helvete.
Vet du hva som skremmer meg mest?
Det som skremmer meg, er å begynne å tro på dette nye livet.
Å tenke at volden er bak meg…
…og så kan plutselig den dritten dukke opp igjen.
Det er ikke opp til deg.
Dette er ikke din skyld.
Men du valgte å ikke følge i hans fotspor.
Frykten forblir. Fortiden forblir.
Alt du kan gjøre, er å ta de riktige valgene fra nå av.
Og det er det som betyr noe.
Jeg kan ikke gjøre smerten min far forårsaket ugjort.
Men jeg har et oppdrag.
Å være en forkjemper for fred og å ære alle ofrene hans.
Det er opp til meg å skrive en annen historie.
-God morgen. Alt bra? -God morgen.
Hei, kompis. Hvordan går det? Alt bra?
Ja. Takk for gaven.
-Likte du den? -Ja.
Så bra, vennen. Klar for frokost?
-Hei, kjære. -Hvordan går det?
Bra, alt er fint.
Har dere sovet godt?
Vi anerkjenner lidelsene til ofrene av grusomhetene
utført i dopindustrien.
Hvis du vil vite mer, les rapporten
fra den colombianske kommisjonen for sannhet,
samhørighet og ikke-gjentakelse.
Oversatt av: Julie Eilén Sandsnes