Känsliga tittare varnas: serien skildrar minderåriga involverade i olagliga
och/eller farliga handlingar.
Följande avsnitt innehåller skildringar av självmord
som kan vara stötande för vissa tittare.
Serien inspireras av verkliga händelser. Vissa karaktärer,
skildringar, incidenter, platser och dialog är påhittade
eller skapade för dramatisk effekt.
Denna dramatiska skildring är helt påhittad.
Liknelser med namn,
liv, historier eller händelser för någon, död eller levande,
eller till någon produkt eller enhet, är enbart för dramatisk effekt
och inte menat att representera
eller återspegla en riktig person, historia, produkt eller enhet.
Så du kysste prinsessan och hon förvandlades till en padda?
Tro mig, jag är lika chockad och besviken som du.
Visst, jag tror dig.
Men du gav mig ditt ord, din idiot.
Och den som känner, förlorar.
Jag förstår smärtan av svek.
När det är någon man litar på, gör det mest ont.
Jag minns dagen du och din mor kom och sökte jobb.
Du var en nolla.
Men Juampi gillade dig direkt.
Ni blev som bröder.
Jag har tusen skäl att känna att du är som min egen son.
Jag blev kär i Angie.
Men skulle aldrig blåsa dig, chefen. Jag skulle aldrig försätta Juampi i fara.
Som du sa, han är min bror.
-Ni är min familj, allihop. -Lugn, det här är ingen rättssal.
Jag har ett jobb åt dig.
Jag ber dig, för du är en av få jag litar på.
Luis Alfonso.
-Sir. -Han börjar lära sig hos oss.
Ni blir ett team.
Här är era nya identiteter.
Ett viktigt uppdrag,
REPUBLIKEN COLOMBIA ID-KORT
och ni får en semester.
Jag behöver bevis för att fånga asen
BOARDING-KORT
som smider planer mot mig.
Ni åker samma flyg som dem,
med en dold mikrofon för att höra varje ord av deras skit.
Tack så mycket, chefen. Du kan lita på det.
8. INGEN ÅTERBLICK
Ser du? Jag sa ju det innan vi kom. Våga inte säga det till honom.
Hej. God morgon.
Det är som att han aldrig lämnat hemmet. Vad pinsamt.
Vad är det med dig?
Vad är fel?
Känns märkligt att bara vara en i mängden.
Märkligare än att gå omkring med en liten livvakts-armé?
Mycket märkligare.
Eller märkligare än att förhandla för ditt liv varje dag?
Vi lever alla de liv vi har fått, mor.
Det var så vi växte upp. Se på oss nu.
Anonymitet. Det är märkligt.
Här är vi familjen Marroquín Santos.
En familj med problem, absolut, precis som alla andra.
Men inte lika många som vi hade hemma.
Så ni får ta och besluta er för vilken typ av liv ni vill leva.
Det ser gott ut.
Vad är det?
-Chinchulín, raring. Kan du fatta? -Smakar gott.
Han är så van att mamma gör allt åt honom.
Steken var faktiskt riktigt god.
Den var supergod. Jag ska dit igen.
Självklart. Köp henne några.
-Popcorn? -Vill du ha?
Vill du ha en? Får jag två, tack?
Tack.
Ja, den där.
Altare är för helgon, trots allt.
Nu ser det ut som att "Saint Michael" blev utvald också.
-Juan Pablo Escobar Henao, Franca. -Trevligt att träffas.
Hej, Andrea svarade!
"Kära Juampi. Jag har tänkt mycket på dig också,
men bara dagtid, för jag sover på natten."
Jag har ofta funderat på hur min far trodde den här historian skulle sluta.
Om hans främsta mål var att skydda familjen,
varför slutade han inte bara och satte stopp för våldet, när han hade chansen?
Det är svar jag aldrig kommer att få,
svar som får mig att stirra in i en avgrund av outhärdlig smärta.
Dorado?
Visst är det synd?
Alla kontanter gömda i huset, till vad?
-Tycker du inte? -Se på oss.
Gömmer oss som råttor.
Förminskade. Inträngda i ett hörn.
Men vi ska ta oss tillbaka från detta. Vi ska bli kungar igen.
En sak till. Vad gör vi med Juampi?
Han har frågat om Rodri ganska länge nu,
undrat vad han gör, var han är.
Vi borde säga sanningen.
Som chefen gör? Helt ärligt.
Säger vi inte sanningen?
Vad, är det en lögn? Gav inte Pablo en uppgift åt Rodri?
Du vet att det är annorlunda nu.
Eller hur?
Rodri, var är du? När kommer du?
Avslutar bara ett jobb, prinsen.
Oroa dig inte, jag ska inte långt, jag är snart tillbaka.
Men jag ville säga hej då till dig personligen.
Jag ringde din farmor och din mamma sa att du var på ranchen.
Jag trodde inte jag skulle få tag i dig, men glad att jag lyckades, grabben.
Jag är här med Dorado och Lagaña.
Lägg på! Sluta prata. Nu!
De tog några cyklar och lämnade dem isärplockade.
Hjälp mig att sätta ihop dem när du är åter?
Räkna med det.
Jag säger inte det som anställd, utan som din brorsa, okej?
Chefen, lägg på, på riktigt. Det är farligt.
-Ta hand om dig på resan, bror. -Vi snackar när jag är åter från Cali.
Cali? Varför ska du till Cali?
Du vet att du inte kunde ha linjen öppen längre.
Passagerare till Mexiko City, gå till gate nummer två.
PRESIDENTKANDIDAT BESÖKER CALI I HELGEN
Du skrämde livet ur mig. Vad är fel, Rodri?
Inget, kompis.
Vad, är du oskuld? Har du aldrig flugit förr?
Jag ska inte ljuga. Det är första gången jag flyger.
Det syns verkligen. Du skiter ner dig.
Käften, din mupp.
Jag skiter inte ner mig.
Okej, lite grann.
-Avianca Flight 55 till Cali… -Kom.
-boardar nu. -Ska vi?
-Visst, jag hjälper… -Släpp.
Du bär din väska, jag bär min. Den är tung.
Jag vill inte att du blir trött.
Jag ska värma upp pizzorna. Badrumsröret
läcker än.
Vilket elände. Jag ringer rörmokaren i morgon.
Jag kan fixa det efter jag ätit.
-Vad? -Raring, jag ringer rörmokaren bara.
Jag vet att Juan Pablo inte gör ett jota, men Sebastian kanske gör det.
Då gör vi det här igen.
Kom. Du tar den här, så fixar jag den.
Okej.
Buenos Aires bestod av många nya erfarenheter.
Utan att ha menat det, blev jag expert på att leva gömd.
Älskling.
Säg sanningen.
Saknar du ditt gamla liv?
Utmaningen att möta ett vanligt liv triggade rädslor och osäkerheter i mig.
Kom hit.
Jag insåg hur avskärmad jag varit från världen.
Ärligt talat…
Saknar jag verkligen min familj.
Men förutom det, inte särskilt.
Vi lever som i en actionfilm.
Ja, det är sant.
Har du sett Manuela?
Hon är lycklig.
Hon kunde inte ens umgås med barn i sin ålder, och se nu.
En normal tjej.
Jag är så glad att få vara med om allt detta.
Att ha ett normalt liv.
Ibland är jag rädd att du saknar som det var förr.
Gör du det?
Tja…
Jag gillar det här stället, mer tillfreds och så.
Men jag vet inte.
Det känns som att något från det livet följer mig.
Känslan att någon alltid är ute efter oss.
Nej. Raring, se på mig.
Vi är nollor här.
Det är det bästa som kunnat hända oss.
Du, Rodri.
Sluta stirra, annars kommer folk bli misstänksamma.
Och vi är här.
Vet du vad? Jag gillar dig verkligen.
Har en liten present åt dig.
Varsågod.
Första trippen.
En åt dig, en åt mig.
-Sir, låt mig hjälpa dig med väskan. -Nej, det går bra, tack.
-Jag har den under sätet. -Som du vill.
-Ha den under sätet hela tiden. -Ska göra det.
Du, då? Får jag hjälpa dig med väskan?
God eftermiddag, mina damer och herrar. Det är kapten…
Välkommen ombord på denna flight som ska ta er till Cali.
Vi är redo för take off om några minuter. Tack så mycket.
FLYGOLYCKA INGA ÖVERLEVANDE
Inga överlevande har påträffats ännu.
Flyget lämnade Bogotá mot Cali vid 07:13.
Bara fem minuter senare, tappade det snabbt höjd.
-Det bröts i två delar… -Skulle planet till Cali?
Fan, det planet skulle till Cali!
-Av det jag hörde där. -Ja, det var vad de sa…
Var Rodri på planet?
-Vad har hänt? -Mamma, Rodri var på planet!
Var Rodri var ombord?
Nej, dumskalle. Vad fan pratar du om?
-Varför skulle Rodri till Cali? -Han sa det till mig!
Det talas om en möjlig terroristattack,
då en av passagerarna skulle ha varit
presidentkandidat César Gaviria.
Källor har dock bekräftat att mr Gaviria inte var ombord.
Spekulationer finns om Pablo Escobars inblandning i händelsen.
Planterade pappa bomben?
-Nej, kompis. -Planerade pappa bomben?
-Dödade pappa Rodri? -Nej, Rodri bara…
Juan Pablo! Juan Pablo, kom tillbaka!
Var det Pablo?
Passa pojken.
Vad, din jävel? Vad?
Hej, lillchefen!
Fan, skönt att se dig, Juampi, din idiot.
Du skrämde oss, mannen.
-Försvinn. -Va?
Ni är precis som den där jäveln, min farsa.
Säg inte så, Juan Pablo.
Du vet att allt din far gör är för familjen,
så ni blir omhändertagna.
Att ta död på alla dem, och min bästis?
Rodri var inte oskyldig.
Han visste vad han gav sig in på. Därför gjorde han val.
-Rodri gjorde inget fel. -Jo.
-Rodri gjorde inget fel. -Jo!
-För att han stötte på Angie. -Jag tror dig inte.
Om det var sant,
hade min far ingen rätt att bestämma vem som levde eller dog på planet.
Du har rätt. Vi går till bilen och pratar.
Gå var då, din skit?
Ger pappa er order och ni bara säger ja till allt, era fegisar?
Även om ni inte håller med? Fegisar. Det är vad ni är. Fegisar!
Tror du det?
Du vet inte hälften, mannen. Rodri var vår vän också, så…
Vänner dödar inte vänner.
Lugn.
Lugn, Juan Pablo,
-så drar vi. -Jag vill träffa far.
-Du träffar inte honom, för farligt. -Skiter jag i, jag vill se far!
Skiter jag i, du ska inte träffa honom!
Jag vill träffa far, annars ser han mig aldrig igen.
Kom igen. Dorado, slappröv.
Ser du hörnet?
Sir.
Okej då. Men vi går till bilen.
Eller vill du att vi alla tre hamnar i fängelse i USA?
Vad fan handlar det här om?
Gå åt sidan för en kontroll, tack.
-Hallå? -Juan Pablo Escobar?
Nej, du har fel nummer.
-Hallå? -Lägg inte på Juan Pablo, hör på.
Låt mig vara i fred, ring inte tillbaka, okej? Sluta ringa.
Det är dålig humor att skämta så här bara för att vi är colombianer.
-Ring inte igen. -Jag vet att det är du.
Och att du kom från Colombia med din mor, syster,
och flickvän under andra namn. Sebastián.
Vem är du?
Den delen av våra liv är över. Vi har betalat vår skuld.
-Vi träffas öga mot öga. -Varför?
Tänk på saken. Och håll detta samtal mellan oss.
Kom igen, fokusera.
-Till slut… -Till slut…
Om och om igen fann jag mig vid vägskäl
där jag valde att bemöta det med allt jag hade.
Under åren har jag försökt att ändra min familjs öde.
Att bryta cykeln som höll oss fångade.
Jag tog med det du önskade från Neapel.
Trots det, fann stigmat som finns i mitt blod, alltid ett sätt att återkomma.
Vad glor du på?
Ta ner dem. Nej, nej! Vad har du där?
-Kolla när jag sätter den. -Jag vinner.
Titta! En till!
Juan Pablo, fuska inte.
Jag vill tala med min son ett ögonblick, om det går bra.
Nu gäller det. Kör nu. Kom igen, mannen. Gör det nu.
Ibland måste man känna lite smärta, för att undvika större smärtor.
Lite?
Ja, du har rätt. Ibland… är det mer än bara lite.
Men för att skydda min familj,
offrar jag så mycket som krävs.
Du har inte offrat något alls. Vad vet du om att offra?
Vi är de enda som offras, de enda som står vid din sida.
Du påstår dig vilja skydda familjen, men se på dig.
Du dödade min enda vän.
Den enda som faktiskt brydde sig om mig.
Men den grabben, svek mig, svek dig, han svek alla.
Svek oss? Rodri var min vän, min bror.
Han ville att jag skulle få ett bra liv.
Du är den enda förrädaren.
Du måste lära dig vilka som är äkta vänner, mot de som vill sko sig själva.
Folk som oss kan inte lita lättvindigt.
-Jag är inte som du. -Va? Du är min son.
-Du är på pricken lik mig och din mor. -Jag vill inte bli som du.
Jag hatar det här livet.
Kiss, Tina, Rodri…
Och Angie?
Jag har inga vänner kvar på grund av dig.
Och du är aldrig i närheten, för du rymmer alltid från polisen.
Varför riskerade du ens att komma hit nu? Bara för att se mig?
Och berätta saker jag inte bryr mig om?
Din egen mor kunde ha varit på flyget.
Din mamma, pappa!
Skulle du ha dödat din egen familj också?
Krig är krig, min son.
Den som måste dö, kommer dö.
Rapporter bekräftar den enorma destruktiva kraften
i denna 500-kilosbomb,
som dödat 72,
skadat 700, och orsakat en krater 3 meter djup och 13 meter bred.
Den raserade byggnadens fasad
och orsakade allvarliga skador på omkringliggande byggnader.
Källor indikerar att målet var DAS-chefen, som undkom oskadd.
-Hallå? -Har du ett svar?
Du, det är ingen mening att du ringer mer.
Vi vill göra saker rätt.
Vi vill lämna spöken från det förgångna bakom oss.
Man kan inte springa ifrån ett spöke. Var inte rädd, säg hej istället.
Fråga vad de vill.
Folk kan reda ut saker om de bara talar.
Okej då.
Men mitt på ljusa dagen, okej? På en offentlig plats.
Har spenderat mycket tid att reflektera över livet,
över valen som lett mig hit.
Våldet var en daglig rutin.
De som utförde det, var min far och hans mördare,
män som livet gjorde till mina nannies, mina vänner.
Folk som jag delade skratt, drömmar och brutalitet med.
Sluta!
-Helvete! -Du är omringad! Släpp vapnet!
Att växa upp var ett konstant sökande,
en kamp för att finna mening, mitt i all absurditet,
att hitta mänsklighet mitt i grymheten.
Jag har hellre en grav här i Colombia
än en cell i USA, era jävlar!
Men de var även tuffa lärare.
De lärde mig, att äkta styrka inte handlar om knytnävar eller kulor,
TILL MINA KVINNOR
utan drivet att uthärda, att fortsätta framåt, oavsett vad.
Att mod inte är frånvaro av rädsla,
utan beslutet att fortsätta framåt, trots rädslan.
Var ska du, knäppskalle?
Du är tjallaren, visst är du, din jävel?
Är allt okej, mina herrar?
-Behöver du något? -Allt är bra.
Sir, vi ska stänga dörrarna. Sir?
På ett sätt, dog jag den dagen.
Jag är inte samma man som jag var.
Precis som du och din familj, måste jag börja om.
Ny identitet.
En annan bakgrund.
Men om jag ska vara ärlig…
känner jag att man aldrig riktigt går tillbaka.
Skiten jag gjorde, har jag gjort.
Sitter fast i skallen som fan.
Vet du vad jag är mest rädd för?
Att faktiskt våga tro på det här nya livet.
Tro att våldet är bakom mig…
och så helt plötsligt, återkommer skiten.
Det är inte upp till dig.
Det är inte ditt fel.
Du valde att inte fortsätta gå i hans fotspår.
Rädslan stannar kvar. Det förgångna stannar.
Du kan bara välja att göra rätt val från nu.
Det är det som räknas.
Jag kan inte ta bort all smärta min far orsakat.
Men jag har ett mål.
Att vara en drivkraft för fred och ära alla hans offer.
Det är upp till mig att skriva en annan historia.
-God morgon. Hur mår du? -Morgon.
Hej, grabben. Hur är det? Allt bra?
Bra. Tack för presenten.
-Gillade du den? -Ja.
Vad glad jag blir, raring. Redo för frukost?
-Hej, älskling. -Hur mår du?
Bra, allt är bra.
Hur har ni sovit?
Vi erkänner lidandet hos offren för illdåden
som utfördes i narkotikahandeln.
Önskar du veta mer se slutrapporten
från Colombias kommission för klargörande av sanning,
samexistens och icke-upprepning.
Översättning: Helen Sjödin