Min fars pakoraer var så gode.
Broren min pleide å ta en skål full av chutney
og gjemme seg i skapet for å spise den i skjul.
Moren min ble så misunnelig.
Og da vi var yngre, laget hun roti-brød med honning.
Det ble så søtt og mykt, og honningen smeltet på brødet,
og vi spiste det mens vi studerte.
Slutt med det.
Du bare plager deg selv.
Du sender stadig en teit melding som ingen leser.
Med mindre du på magisk vis har reparert sambandet.
Jeg skjønner ikke hvorfor du gidder.
Jeg tenkte det ville være fint om noen møtte oss når vi landet.
Ville være synd å være i dette fengselet i ni måneder
og så dø alene ute i hutaheiti.
De blir ikke glade for å se oss.
- Valja sa at… - Ikke si navnet hans.
- Det som skjedde, var ikke din feil. - Jeg sa at jeg ikke vil snakke om ham.
Brannen er slukket.
Trykkfallet må ha drept flammene.
- Sasja! Går det bra? - Det går bra.
Jeg tror trykket har sluttet å falle, men det er en annen alarm. Sjekk panelet.
Atmosfæren er skadet.
Det er mindre trykkfall, men farlig mange partikler.
Lakshmi, les av kabintrykket. Hva står det?
413 millimeter kvikksølv, og det stiger.
Bra. Trykkfallet er reversert.
Men datamaskinen er utbrent. Den er ubrukelig.
Da kan vi ikke snakke med bakkekontrollen.
Det er ute med oss.
Unnskyld. Jeg ville ikke at dette skulle skje.
- Sasja! - Forræder.
Sasja! Slutt, Sasja!
Slutt, Sasja! Sasja!
- Hva er galt med deg, Sasja? Slutt! - Ikke se på meg!
Hva er galt med deg? Slutt!
Vekk!
- Hei! Den er ikke klar ennå! - Den smaker klar for meg.
Hvis du spiser opp før vi setter oss, får vi ingenting.
Vi har klart oss før. Vi kan gå rett til desserten etterpå.
Hva synes du?
Etter middag burde vi gå forbi tjernet igjen.
Kirsebærtrærne har begynt å blomstre.
Hva?
Hva er det?
Noen vil snakke med deg.
Vi skal spise nå. Jeg kan ikke…
Jeg beklager, sjef. Jeg burde ringt først, men…
Sergej.
Kom inn, kom inn. Pass på hodet.
Galina. Galina. Se hvem som har kommet.
- Så fint å se deg, kamerat Nikulov. - Deg også, Galina.
Vil du spise middag med oss?
Vær så god.
Vi får ha gjester til solnedgang.
Bare hvis det ikke er til bry.
- Nei da. - Slett ikke.
Det er noe jeg må…
Jeg håper du føler deg bedre.
Ja da.
Jeg føler meg mye bedre. Takk.
Galina, kan du ikke vise Sergej hvordan du lager dine deilige melboller?
Jo da. Først blander du mel og salt.
Og så…
Så tilsetter du et egg.
Og salt.
Fortsett å røre.
I LIVE
Pass på at egget er godt vispet
før du rører det inn i melet.
Ellers kan du få klumper.
Og da må du kanskje tilsette mer
mel.
Vi kom oss til Venus, Galina. Kan du fatte det? Vi kom oss til Venus.
Vet noen andre det?
Kosmonaut Belikova på Saljut-1. Hun hjalp meg å bekrefte hvor signalet kom fra.
- Vil du ha mer sopp? - Ja, takk.
De kommer til å lande i Kasakhstan om under tre dager.
De kan ikke lande i Sovjetunionen. De blir sendt i fengsel eller enda verre.
Vi må justere banen deres.
Hvordan? De har ikke mer drivstoff.
Inngangsvinkelen. Om de kan rotere og komme inn med bratt vinkel,
vil luftmotstanden endre kursen deres så de lander et annet sted.
Den minste feilberegning…
Jeg skal gjøre beregningene, Sergej.
Men du må få dem til Venera uten at Stjernebyen får vite det.
Det kan ikke stemme. Har vi nådd Venus?
Ville skipet engang tåle den økte termiske belastningen på vei inn?
Jeg vet ikke.
Men de trenger vår hjelp.
Jeg ville gjort det selv, men jeg jobber ikke ved en av konsollene lenger.
Vi ville hjulpet dem med å få ut…
…Mironov.
Ja, og han vil få svi for det når de lander.
Men de to andre trenger ikke å lide mer enn de allerede har.
Sjefsdesigneren foreslo deg.
Spesifikt.
- Han har husarrest. Hvordan kan han… - Jeg besøkte ham.
Han skal hjelpe oss med utregningene,
men vi trenger deg til å overføre dem til Belikova på Saljut.
Hvorfor det?
Alt vi sender til Venera herfra, kan bli fanget opp.
Men på noen punkt i Saljuts bane mister de helt kontakten med Stjernebyen.
- Når vi mister forbindelsen. - Ja.
Så Belikova kan sende meldinger til Venera
så lenge hun har tilgang til den krypterte senderen.
Det er genialt.
Men det er også landssvik.
Jeg vet ikke…
Nevnte han navnet mitt?
Ja.
Navnet ditt.
Greit.
- For sjefsdesigneren. - For sjefsdesigneren.
Å nei.
Hva er galt, Valja?
Nei, nei, nei.
Går alt bra?
Jeg så det ikke før vi var nær Venus.
Men utblåsingen fra trykkfallet…
…må ha endret kursen vår.
Ikke mye, men nok.
Hva mener du, Valja?
Valja.
- Kan du svare oss, Valja? - Vi treffer ikke Venus.
Hva?
Men da kan vi ikke snu tilbake mot jorden.
Nei, vi fortsetter bare til vi blir trukket inn mot solen.
Så la oss skru på motoren igjen. Rette opp på kursen.
Vi har ikke nok drivstoff til det.
Det må være noe vi kan gjøre, Valja.
Ti kopek.
- Disse er myke. - På grunn av tørken.
Det er alltid tørke.
- Hvor mye koster disse? - Ti kopek.
- Har du noen ferske? - Jeg skal gå og se.
- La ham være i fred nå. - Galina, nei.
Vær så snill.
Blir han trukket inn igjen i den verdenen, vil det drepe ham.
Saljut-1, dette er Stjernebyen.
- Vær så god, Stjernebyen. - Vennen vår ber om en test
på UHF-senderen.
Han sier at du kan gjøre det neste gang vi mister forbindelsen.
Jeg sender deg sekvensen snart.
Dette er Saljut-1. Starter fotografering av mistenkt rakettbase 20-7-1-9-2.
Kamerat Belikova, jeg sender sekvensen nå.
Saljut-1, vi mister forbindelsen om tre, to, én.
Greit, da tar vi pause. La oss spise.
OVERFØRER
Flytt deg, Sasja.
- Hva? - Hva er det der?
Har noen svart oss?
Det gir ikke mening. Det er nok bare støy fra…
Vent litt.
Hva er det?
Dataene inneholder en melding.
Fra hvem da?
Sjefsdesigneren.
De vet at vi er i live og kommer tilbake.
Men vent.
Han sier at det ikke er trygt å lande i Sovjetunionen.
Det er en sekvens.
En måte å endre ruten vår på.
For å lande i Finland.
Finland?
Vi mottar en melding på reservesambandet.
Venera, kom…
Kom inn.
Kom inn, Venera.
- Kom inn. - Stasia?
Sasja?
Er det deg?
Ja.
Ja, det er meg.
Jeg kan ikke tro at det er deg. Jeg ville passe på at dere fikk instruksjonene.
Ja, vi fikk dem.
Vi må skynde oss. Kanskje de overvåker denne frekvensen snart.
Får jeg…
Får jeg noensinne se deg igjen, Stasia?
Ikke tenk på det nå. Hold deg til planen.
Ja.
Men hvis alt går etter planen…
…er jeg på den andre siden.
Jeg vet det.
Jeg må gå.
Farvel, Sasja.
Jeg beklager, Sasja.
Vi må gjøre dette.
Ellers vil alt som har skjedd, ha vært forgjeves.
Vi bør komme i gang. Det er mindre enn en dag til vi når jordens atmosfære.
Jeg skal endre vektfordelingen vår.
Septiktanken er nesten full likevel.
Å, pokker.
Kamerat oberst, vi har nettopp fått kontakt med…
Kom inn.
Tilgi meg, viseformann,
men for meg hørtes det ut som de sa at Sovjetunionen,
den største nasjonen på jorden,
har lyktes i å sende våre folk til en annen planet.
For Sovjetunionens arbeidere…
Nei, nei! Dette er ikke noe å feire.
Dette er en nasjonal ydmykelse. Skjønner dere?
Det er en amerikansk spion på det skipet. Det finnes ingen triumf her.
Bare skam.
Vi vurderte dette med Belikova.
Når de lander i Kasakhstan, bytter vi dem ut og tar æren for oppdraget…
Det var ikke noe oppdrag. Det fant aldri sted. Er det klart?
Dette kommer direkte fra generalsekretær Bresjnev.
Jeg beklager, viseformann.
Straks de er sikret, vil jeg at de skal tas hånd om raskt.
Jeg skal personlig dra til Kasakhstan og se til dette, viseformann.
Veldig bra, sjefsdesigner Petrovskij.
Du må savne ham veldig.
Ja.
Og Anastasija?
Hver dag.
Hun er en utrolig kvinne. Alt hun oppnådde.
Tenk at dere fant hverandre i programmet.
Det var ikke rent så enkelt.
La oss bare si at vi ble oppfordret til å være sammen.
Jeg kjenner følelsen.
Var ekteskapet deres arrangert? Av foreldrene deres eller…
Ikke akkurat. Familien min ville at jeg skulle gifte meg med noen,
bare ikke mannen min.
Men jeg ville gå på universitetet.
Jeg ba faren min om lov. Jeg vet ikke hvorfor han sa ja.
Møtte du mannen din der?
På universitetet?
Ja.
På Hyderabad-universitetet.
Var det…
…kjærlighet ved første blikk?
Knapt.
Han var gift.
- Hva? - Ja.
- Men konen hans var hjemme i Delhi, så… - Så dere…
Dere hadde en… Forlot han konen sin for deg?
Åh, nei.
Nei, hun hadde gått bort før det.
Vi var bare kolleger.
Og så venner.
Vi snakket og spiste lunsj sammen.
Ikke noe mer.
Men du elsket ham?
Det vokste mer og mer, ja. Jeg prøvde å skjule det for meg selv.
Å overbevise meg selv om at jeg var barnslig og egoistisk.
At det bare var en fantasi.
Det begynte å føles som om…
Som om jeg var ansvarlig for at hun døde.
At følelsene mine for ham forårsaket det.
Det var ikke din feil.
Hvordan kunne det være det?
Vi tror at våre handlinger i fortiden kan påvirke det vi har i vente foran oss.
Så jeg bærer det med meg.
Minnet om henne.
Og skyldfølelsen min.
Kanskje vi får som fortjent.
Vi dør. Her ute.
Dere skal ikke dø.
Jeg tror vi fremdeles kan bruke Venus til å få oss tilbake til jorden.
Men du sa at vi ikke har nok drivstoff til å endre kurs.
Venera har ikke det.
Batysfæren.
Nettopp.
Hvis vi bruker motoren på sonden som vi skulle lande på Venus,
kan vi få nok kraft til å endre ruten vår.
- Det er genialt. - Ja. Men det går ikke.
- Hvorfor ikke? - Fordi batysfærens motorer
skrus på automatisk straks den kobles løs.
- For å skru på motoren manuelt før det… - Måtte noen være i batysfæren.
Men straks koblingskrokene er åpne, kan du ikke koble til igjen.
Den ble ikke laget for å…
Det er en enveistur til Venus.
- Jeg skal dra. - Valja.
- Valja! - Vent, Valja.
- Sasja! - Jeg lar deg ikke gjøre det! Valja!
Åpne døren.
Ikke gjør dette!
Valja! Valja! Nei.
Åpne døren!
Du må finne Tanja og passe på at hun har det bra.
Nei!
Lov meg det.
Jeg lover.
Har du et øyeblikk?
Jeg hørte om Venera og ville hjelpe.
Jeg spurte alle de andre
om opptak av ingeniører med anmerkninger, og ett av dem stakk seg ut.
Vel?
Si det du sa til meg.
Jeg lyttet til kamerat Stepanov. Det er han som…
Han leder Saljut-programmet, ja. Kom til poenget.
Hun sa at han har endret rutinen sin.
Han går en annen vei til jobben. Han drar fra bakkekontrollen til underlige tider.
- Ikke så underlig. Jobben er krevende. - Det tenkte jeg også,
men vi har observert at han snakker med en annen ingeniør.
En som ble disiplinert i fjor.
Hvem snakket han med?
Han var i beregningsavdelingen,
men han pleide å sitte i bakkekontrollen.
- Han heter Ser… - Sergej Nikulov.
Kjenner du ham?
Du kan ikke bare komme hit hvert femte minutt.
Hva er siste nytt?
Er de på rett kurs?
Hun ga koordinatene til Venera.
Takk.
Vær så snill, slutt å komme hit.
Kamerat Nikulov.
Kom med oss.
Hvorfor er vi her?
Følg meg.
Sjef! Sjef!
Hva gjør dere med…
Stopp! Vær så snill!
Greit, hva er dere ute etter?
Hva foregår med Venera?
Jeg vet ikke hva du snakker om.
Kapselen ble ødelagt i fjor. Jeg så på at du ødela den.
- Fortsett. - Nei, nei!
Jeg skal si hva som helst! Bare stopp!
Vær så snill! Greit!
- Greit! Hva som helst! Jeg skal snakke! - Stopp!
Jeg skal si det. Greit.
- Kom igjen. - Greit.
Gi meg noe jeg kan jobbe med.
De endret landingssted. Det var min idé.
Det var ingen andres. Det var min idé!
- Ingen andre var involvert. Vær så snill! - Flott. Hvor skal de lande?
Jeg vet ikke. De sa det ikke.
- Jeg kommer ikke inn til bakkekontrollen. - Hvor skal de lande?
Jeg kommer ikke inn dit! Greit?
Ikke skyt ham!
Greit! Det er i Finland!
Greit? Det er i Finland!
Det er i Finland. Rett over grensen fra Vyborg.
Godt jobbet, kamerat.
Ditt bidrag vil bli notert. Ta ham vekk.
Jeg beklager, sjef. Sjef!
Jeg beklager, sjef.
Jeg beklager!
Sekstitre minutter til vi når atmosfæren.
Laster inn program for rute til Finland.
Landingsmodul er konfigurert for frakobling.
På tide med landingsprosedyrer.
Begynner frakobling av batysfæren.
Batysfæren er nesten i posisjon.
Jeg har nådd enden av kabelen. Skrur på sondens motor.
Batysfærens motorer endrer ruten vår.
Bra.
Bra, bra.
Tilbake i rute mot jorden om tre, to, én…
Skrur av sondens motor.
Det virket, Valja.
Vi har kurs mot jorden igjen.
Bra.
Nå skal jeg koble fra kabelen.
- Valja, kanskje vi kan… - Nei, jeg skal gjennomføre oppdraget.
Hvilket oppdrag?
- Jeg skal lande henne. - Nei. Du… Du…
Jeg skal lande henne på overflaten. Sånn blir det.
Gjør meg en tjeneste.
Når du finner Tanja, så si at…
Jeg elsker henne.
Farvel, Valja.
Nei.
Hvordan kunne du la henne gjøre noe sånt mot en som ham?
Etter alt han har gjort for dette landet?
Sergej.
Jeg…
Jeg forstår ikke… Nei. Jeg… Jeg forstår ikke.
Jeg… Jeg så deg nettopp…
Nei, jeg… Jeg… Jeg så…
Så, så.
- Det er dette de gjør. - Nei! Jeg…
- Jeg forstår. - Jeg sa hvor de skal lande…
Nei, nei. Unnskyld.
Så, så.
Unnskyld.
Alt skal bli bra. Ikke vær lei deg.
Alt skal bli bra.
Se på meg. Se på meg.
Vi sendte mennesker til Venus.
Til Venus og tilbake!
Det kan de ikke ta fra oss.
Aldri.
De kommer ned fra denne retningen,
over Skandinavia og det vestre Sovjetunionen mot Kasakhstan.
Jeg vil ha tropper ved landingssonen her så de kan rykke inn med en gang.
- Hva om de prøver å rømme? - Vi trenger nok ikke å være redd for det.
De har levd vektløse i ni måneder. De vil knapt kunne stå med jordens tyngdekraft.
Lett som en plett.
Ja.
122 kilometer over overflaten.
Vi nærmer oss atmosfæren.
Skrur på RUS.
Velger manuell nedstigning.
Les opp høyden vår etter hvert.
Vi må holde oss under kurven.
Høyde 121 kilometer.
Vi opplever luftmotstand.
Overbelastning.
- Deselerasjon begynner. - Begynner manuell ballistisk nedstigning.
Hold fast i noe.
Deselerasjon ved 2,5 g, og den øker.
- Kursen vår endrer seg. - Gjør deg klar for g-kraft-toppen.
Deselerasjon ved 4,6 g.
Du faller litt for lavt.
6,8 g.
7,1 g. 8 g.
Vi trenger enda mer.
- Vi ruller ned. - Ti g.
Tretten.
Bare… litt… mer.
Vi greide det. Vi er på riktig kurs.
Sir, skipet…
Det begynner å endre kurs.
- Hva mener du? - Landingssonen har flyttet seg.
Hvor kommer de til å lande?
- Jeg vet ikke… - Hvor kommer de til å lande?
Lavere g-kraft.
Alt ser bra ut.
11,5.
Åtte.
Nedstigningsfart er normal.
Vi har kurs mot Finland.
Missil avfyrt.
Fem hundre meter.
Tre hundre meter.
Hundre meter.
Hva pokker var det?
- Jeg vet ikke. - Trekk i fallskjermen!
Trekk i fallskjermen!
Jeg rekker den ikke… Jeg…
Jeg…
- Vi har for stor fart. - Hold fast! Stålsett deg!
Vi greide det.
Vi er i live.
Ikke lenge.
- Å, pokker. - Hva mener du?
Det som traff oss, endret kursen vår.
Vi har landet i Sovjetunionen. Vi er fremdeles to kilometer fra grensen.
Vi må gå.
Hvor landet de?
De er innenfor en 15 kilometer radius.
Få meg til den kapselen. Nå.
Nei. Nei.
Nei.
Hva er det?
Det er Sasja. Han lever. Kapselen deres har landet.
De kommer til å drepe ham og de andre. Vi må hjelpe dem.
Jeg beklager. Vi kan ikke gjøre noe, kamerat Belikova.
Men… Banen vår er fremdeles nær nok landingsstedet.
Vi kan bruke nedstigningsmodulen til å komme ned og hjelpe dem.
Som du vet,
kan vi ikke bruke nedstigningsmodulen med mindre det er en nødssituasjon.
Takk.
Saljut-1, dette er Stjernebyen. Vi ser at evakueringskapselen har blitt aktivert.
Har dere problemer?
Nei, Stjernebyen. Det må være en ødelagt sensor.
Er du sikker, Saljut-1?
Alt ser bra ut her, Stjernebyen.
- Ja. Vi trenger… - Området er for stort.
- Sjefsdesigner Petrovskij. - Hva er det?
Det er Moskva.
- Petrovskij. - Viseformann.
Du sa at du skulle ta deg av det.
Ja, viseformann. Jeg…
Jeg…
De ser ut til å ha endret kurs.
Det vet jeg.
- Men jeg skal snart… - Oberst Raskova tar hånd om det.
Oberst Raskova?
- Hva mener du? - Hun er ved grensen.
Hun skal snart anholde dem. Du trenger ikke å bekymre deg for det mer.
Takk.
Sir, jeg…
Spre dere! Hold øye med skogkanten!
De kan ikke ha gått langt. Finn dem.
Hold fast i meg.
- Greit. - Ja.
Det føles som om tusen kilo trykker meg ned.
- Hører du det? - De nærmer seg. Vi må dra.
Grensen ligger bortenfor skogkanten.
Julija!
Hvor ligger grensen?
Femten kilometer i den retningen.
Femten?
Kanskje tjue.
Virker den lastebilen?
Jeg vet ikke hvor mye lenger jeg kan gå.
Grensen ligger der borte. Rett der borte.
Vi må gå, Lakshmi.
Vi må gå nå.
Gå. Gå.
Fremover!
Sasja!
Kom igjen. Kom igjen!
Lakshmi!
Kom igjen. Kom igjen, du greier det.
Jeg vet du greier det. Kom igjen.
Kom igjen.
Vi er nesten fremme.
Hei! Hei!
Gå, Sasja! Gå!
- Kom hit! - Kom igjen, Sasja.
Gå!
Ta henne.
Gå!
Takk.
Tekst: Aleksander Songe-Møller Soleim