Цього замало.
Замало!
Кокусю-головоріз.
Я ще не награвся.
Биймося до смерті.
Битва завершилася.
Але ми самураї.
Ми б'ємося попри все.
Надто швидко все скінчилося.
Ці сучі сини з рушницями та гарматами.
Бачиш?
Оце й усе.
Це навіть не схоже на вбивство.
Яка цивілізована зброя.
Епоха мечів добігає кінця.
-Такі вбивці, як ми, більше не потрібні. -Але ми від цього не змінимося.
Ми завжди будемо вбивцями.
Мені сподобалося, як ти вбивав.
Покажи й мені, як ти це робиш.
Побийся зі мною хоч трохи.
Убий мене.
Якщо ти мене не вб'єш,
я полюватиму на тебе до кінця життя.
Тепер усе скінчено.
Ми ще зустрінемося, добре?
Кокусю-головоріз!
Епоха самураїв закінчилася. Ти сидітимеш тут до смерті.
Я хочу битися…
Який же у тебе жалюгідний вигляд, Букоцу Кандзія.
Ти зник десять років тому,
раптом з'явився на повстанні Сацуми
і навіть вбивав власних союзників.
Як ти жив відтоді?
Як я жив?
Весь цей час
я був мертвий.
Я дам тобі ще один шанс побути самураєм.
Що?
ГАЗЕТА «ХОКОКУ» ПОТРІБНІ УЧАСНИКИ
Гей! Що відбувається?
ДО ОСТАННЬОГО САМУРАЯ
ТОСІЙОСІ КАВАДЗІ
ТРЕБА ОБГОВОРИТИ МАЙБУТНЄ ПОЛІЦІЇ. ЧЕКАЮ НА ВАС У ТОКІО.
Пане Окубо!
Пане Окубо, благаю.
Якщо ми не знищимо сідзоку на цій війні,
вони точно повстануть проти нових порядків!
Будь ласка, дайте поліцейським дозвіл на носіння зброї.
-Не дам. -Чому?
Як ми маємо захищати вас від можливих замахів?
Заберіть у них мечі.
-Я дозволю лише це. -Пане Окубо!
Надмірно суворе гноблення лише спровокує нові повстання.
Згадайте, що сталося в Кіото наприкінці періоду Едо.
Скільки наших товаришів загинуло від мечів сідзоку!
Якби майстерні самураї намірилися нас вбити, ми були б безсилі!
Для захисту Японії в прийдешні часи нам потрібна зброя!
Який сенс застосовувати силу проти сили?
Що, на вашу думку, потрібно Японії, щоб стати сильною країною?
-Люди! -Саме людей я й хочу захистити!
Силою не здобути народної підтримки! Невже ви цього не розумієте?
Кавадзі.
Сідзоку більше не потрібні.
Проте,
якщо ми не знайдемо спосіб співіснувати…
у нашої країни не буде майбутнього.
Я не відступлю.
ПРОЕКТ «КОДОКУ»
Пане Кавадзі.
Заходьте.
Даруйте, пане.
Телеграма від Окубо.
Тосійосі Кавадзі.
Треба обговорити майбутнє поліції.
Чекаю на вас у Токіо.
-Футабо. -Так?
Іди до них.
-Усе гаразд? -Так.
Дякую.
Ти впевнений?
До зустрічі ще два дні.
Окрім того,
це можуть бути наші останні дні разом.
Тож тепер ти здатен і на такий погляд.
Який ще погляд?
Погляд батька, який дивиться на дитину.
Сім'я принесла тобі щастя?
Так.
Як це — мати справжню сім'ю?
Щоб її захистити, я б пожертвував усім.
Вона навчила мене жити, не вбиваючи людей.
Щодо мене…
якби я знала, що кожен день буде таким…
Краще б я загинула в поєдинку спадкоємців.
Я часто про це думала.
Іроха.
-Ти все не так зрозуміла. Я не… -Знаю.
Знаю.
Піду пройдуся.
Що значить — наші брат і сестра в халепі?
Розкажи подробиці.
Сюдзіро Сагу та Іроху Кінугасу вб'ють, якщо ви їм не допоможете.
Ти маєш на увазі…
Гентосая?
Молодець. Вгадав.
Тут неподалік проходить храмове свято.
Вони зараз там.
І Гентосай теж.
Ти…
Хто ти?
Гарне запитання. Останнім часом навіть я не знаю на нього відповідь.
Покваптеся.
Пане Кьодзін.
-Що це було? Хто такий Гентосай? -Шіносуке.
Деякі речі краще не знати.
Але…
Раз ми вже тут — чому б не розважитися в грі, що зветься «Кодоку»?
Восьма з наступників Кьохаті-рю, Іроха Кінугаса.
Я тебе знайшов.
Невже це…
Гаразд. Почнемо.
Так!
Починаємо!
Я тебе знайшов.
Кокусю!
Настав час вирішити це раз і назавжди!
Назад!
А я знав.
Найкраще — битися з тобою до смерті.
Тобі просто подобається вбивати.
Хто б ото казав.
Мерзота.
Все навколо — суцільна мерзота!
І я все знищу!
Припини!
Що таке, панно?
Чому ви вбиваєте невинних?
Ви не самурай!
Футабо, відійди!
А хто такий самурай?
Відповідай,
юна панно.
Не треба, Букоцу. Відпусти її.
Якщо я вб'ю цю дівчину,
гадаю, ти битимешся зі мною.
Ні. Не роби цього.
Не смій!
Тікайте!
Ось тобі!
Тікайте! Геть з дороги!
З такою рукою в тебе немає шансів. Здавайся.
Кажеш здатися?
Ми все втратили саме тому, що здалися.
Як ти почувався, коли забрали меч?
Тобі сподобалося?
-Так, сподобалося. -То чому ти тут?
Ти ж нічого не вмієш, окрім як доводити свою силу через вбивство!
Без вбивства ти навіть одну людину не здатен врятувати.
Епоха самураїв закінчилася?
Мені начхати.
Нашою єдиною метою має бути її відродження!
Геть!
Я тебе знайшов.
Кокусю!
Досить!
Ось тобі!
Тікай!
Гарний маневр.
Але тобі кінець.
Скажеш останні слова?
Якщо ти здатен лише на це…
ти не зможеш перемогти моїх братів.
Не сумнівайся.
Скоро все буде знищене.
Четвертий наступник Кьохаті-рю,
Сікура Адасіно.
Це ж треба — він ухилився.
А ось і третій,
Сансуке Гіон.
Чудовисько!
Сансуке.
Давай одночасно.
Давай.
Він надто сильний.
Тікай!
Ірохо, ходімо!
Тікайте!
Швидше!
Кокусю-головорізе…
Я…
щасливий.
Сюдзіро!
Першим Чірю-Дзюку пройшов…
номер 227, Камуйкоча.
Так! Чудово!
Його довга подорож з Езо того варта.
Ліквідовано номер 66, Букоцу Кандзію.
-Що ти сказав? -Убитий номером 108, Сюдзіро Сагою.
Що ж. Це ж Кокусю-головоріз, як не як.
Шкода втрачати Букоцу Лютого різника.
Просто ще один привид зник у пітьмі.
Для нас це привід для свята.
Згоден.
Авжеж.
Пане Кавадзі, скоро час.
Маю справи, тож наразі змушений вас залишити.
Авжеж. Голова поліції — зайнята людина.
Отже,
час настав.
Панове, сподіваюся, «Кодоку» й надалі вас тішитиме.
Я вже повідомив їм місце зустрічі телеграмою.
Добре. Розважай багатих виродків.
Зрозуміло, сер.
Заходьте.
Даруйте, пане.
Схоже, Кавадзі повернувся з відрядження.
Я негайно поїду до нього. Готуйте карету.
Так, пане.
Вам вдалося знайти Шінпея?
Ні, пане. Я послав до нього додому, але його досі немає.
Попросити поліцію зайнятися пошуками?
Ні. Нехай його спробують знайти люди з нашого міністерства.
Так, пане.
Що ти…
Давно не бачилися, пане Окубо.
Хандзіро! Я не знав, що ти живий.
Шкода вас розчаровувати,
але Кавадзі не приїде.
Що це означає?
Я з повідомленням від нього.
«Прощавай».
Що…?
Що відбувається?
ПРОПУСКНИЙ ПУНКТ ОКАДЗАКІ-ДЗЮКУ
Слухай, а куди поділася Іроха?
Я її знаю — з нею все буде добре.
Сенсація!
Термінові новини!
Сенсація!
Термінові новини!
ВБИТО МІНІСТРА ОКУБО
Сюдзіро, це…
Пана Окубо вбили?
Але чому?
Це не випадковість.
Що?
Це зробили люди «Кодоку».
Ви пан Сага?
-А ви хто? -Я з повідомленням від пана Маедзіми.
«Терміново повертаюся до Токіо. Прямуйте до Токіо».
Це все.
Зрозумів.
Тоді до побачення.
Футаба.
Ми дістанемося Токіо якомога швидше.
Гаразд.
Обережно! Карета!
Не рухайся. Рана відкриється.
Дякую.
Знаєте, хлопці.
Мені наснився сон.
Про те, як ми жили разом.
Ми з Сансуке сварилися як завжди.
Брат Сікура був сильним.
Ми всі тоді посміхалися.
Так.
Так і було.
Якби у нас тоді були поєдинки…
я б загинула.
Та завдяки тому, що Сюдзіро втік…
я й досі жива.
Але поки ми не подолаємо Гентосая…
ми не можемо рухатися вперед.
Ми його знищимо,
ми всі разом.
Цей покидьок…
Перемогти його можна лише гуртом.
Маєш рацію.
Лишилося це зробити.
Так.
Почнемо з того, що зберемо усіх разом.
ВБИТО МІНІСТРА ОКУБО
У Сімідзудані в Кіой-чо…
-Він справді це зробив! -Організатор дійсно видатна людина.
Це дозволить нам зосередитися на «Кодоку».
Безсумнівно.
В грі залишилося багато сильних учасників.
Слабкі вже вибули.
Тепер лишилися лише сильні.
ЧІРЮ, ОКАДЗАКІ, ХАМАМАЦУ, ШІМАДА
Що ж, панове.
Сподіваюся, «Кодоку» й надалі вас тішитиме.
Будьмо.
-Зачекай мене. -Тікай!
Він за нами!
Пограймо ще.
Пощастило мені.
Мені бракувало жетонів.
Добре.
На сьогодні досить.
Ви теж хочете битися, пане?
Ну ж бо, чому ні?
Це весело.
Та невже? Ти не зміг їх убити?
Я навіть сказав тобі, де вони.
Вбивайте одне одного, поки не залишиться останній.
ДО ОСТАННЬОГО САМУРАЯ
КІНЕЦЬ ПЕРШОЇ ЧАСТИНИ
Переклад субтитрів: Олена Стародуб