Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Inspirada en els que van fugir de la Polònia comunista
per perseguir els seus somnis.
Aquesta història podria haver passat de debò.
BYTOM, POLÒNIA 1995
Collons. Tant de bo sabés com expressar-ho.
El que vaig sentir quan per fi vaig tornar després de tants anys.
Guants vells, bruts de suor.
El ring, que tantes vegades havia tacat amb la meva sang.
Va ser fa molt de temps.
Molt abans
que ho fotés tot enlaire.
Perquè entengueu aquesta història,
primer us parlaré del meu pare.
Per on hauria de començar?
Que tenia mà dura?
Que s'enfadava per tot?
No.
Començaré per l'última vegada que el vaig veure…
feliç.
- Aixeca't! - Tranquil, mira!
- Aixeca't, Edwin! - Me n'ha fotut una de bona. Estic bé.
- El papa fa comèdia. - Liquida'l!
- Pots continuar? - Tu pots!
El papa fa comèdia. Tu mira. És fàcil.
Va!
- Liquida'l! - Esquerra i dreta!
- Vinga, Edwin! - Bé!
Pega com un animal!
Cansa'l!
Ara! Vinga!
Connecta!
Sí!
- Vinga! - Sí! Fot-li!
Sí, Edwin!
- El papa l'ha tombat! - Bravo!
Sis!
- Edwin! - Queda't a terra! No t'aixequis!
- Edwin! - …nou, deu!
Sí!
- Us estimo. - Les Olimpíades!
Així! Esquerra, dreta, com et vaig ensenyar.
- Edek, el penjarem aquí. - El diploma?
Molt bé. Vinga! Esquerra, dreta, esquerra, dreta.
Vinga! Un, dos, vinga!
- Estàs cansat? Més fort! - Vinga!
Fora de combat! Ostres!
Algun dia seràs el campió polonès.
Seràs el millor de tot Polònia!
El meu nen!
Guanyarem tothom.
Vaja!
Quan venia, em pensava que només hi hauria un boxejador.
Però resulta que n'hi ha dos.
I quins boxejadors!
Algun dia seràs el campió de Polònia com el teu pare?
Seré el campió del món.
Del món…
Doncs t'hauré de demanar un autògraf.
Quan siguis una estrella, només et podré veure a la tele.
Me'l firmes?
Sí.
Moltes gràcies. Perfecte.
Molt bonic.
L'emmarcaré. Això t'ho regalo.
- Gràcies. - Els campions firmen molts autògrafs.
En què el puc ajudar?
Hem vingut a felicitar-vos… en privat.
Si pot ser.
- Com si fóssiu a casa. - Czechu…
Vinga, digues.
Farà el que li diguis al ring.
És una simbiosi, senyors.
Com a Polònia.
Bona sort als Jocs Olímpics, senyors.
- Aquests cabrons de Varsòvia! - Czesiek!
Els Jocs són el més important! És el teu somni!
La família és més important. Algun dia ho entendràs.
Que et fotin, princesa.
Dona'm això.
Va ser l'última vegada que el pare va entrar al club del Czesiek.
- Tornem-hi! - Vinga!
El pare es va enfrontar als russos.
- Va! - Va lluitar i va perdre.
Tornem-hi!
També la carrera.
Es va convertir en una ombra d'ell mateix.
- La boxa. - Vinga!
- El Czesiek. - Va!
- El seu club. - Vigila! Jedrzej Czernecki!
- Fora de combat! - Es van esfumar.
- Ho sento, papa. - Seu.
Que seguis et dic!
Has d'estudiar, entesos?
- Has d'estudiar, collons! - Però és que ja m'ho sé.
Sí? Segur? Doncs passes al següent tema!
- Després va trobar feina de miner. - I després al següent!
I em va enterrar sota un munt de llibres.
L'educació.
L'únic que li importava.
A mi? No tant.
Les etapes de la respiració cel·lular. Qui se les sap?
Czernecki?
Les etapes de la respiració cel·lular.
Glicòlisi, cicle de l'àcid cítric i fosforilació oxidativa.
Resposta correcta.
La cadena de transport d'electrons i la quimiònisi…
Segui.
L'energia generada crea un gradient de protons que…
Que segui!
- Oncle? - Jedrula.
Puja.
Per molts anys, nen. Salut.
Què t'ha passat?
Massa estudiar.
Mare meva.
Ensenya'm la mà.
La Gabi és infermera.
Ja tens xicota?
- No tinc temps per a noies. - Ben dit!
Les mosses són difícils de mantenir.
Els has de donar menjar, aigua i passejar-les per poder follar.
- Czesiek! - Sí.
No les pots tenir sempre tancades.
Czesiek!
Què és un aniversari sense un regal?
Gràcies.
No empastifis la revista.
L'HOME, EL MITE, LA LLEGENDA
Quin bèstia. Que ton pare no la trobi, entesos?
Sí, senyor.
M'encantava passar temps amb l'oncle.
Crec que el problema és…
Però no a tota la família li semblava bé.
EL RENAIXEMENT DE MCKAVANAGH
D'on l'has tret?
D'un amic de l'escola.
I uns collons d'un amic! D'on l'has tret?
Edek! Què li fas a ton fill?
T'he dit que el malparit de ton germà…
- Espera… - …no se'ns acosti!
- Queda clar? - On vas?
- A posar fi a tot això d'una vegada. - Papa!
Tu queda't aquí, collons. Ja parlarem.
Papa!
Espera un moment.
Edek, espera.
Calma't. Respira.
No em podia desfer de la sensació que el que li passava al pare…
Respira fondo.
…era culpa meva.
Una altra vegada. Inspira, expira.
Als llibres de text no hi deia que els seus pulmons
s'havien convertit en una esponja bruta.
Però aquell dia em vaig aconseguir convèncer que milloraria.
Només havia de fer el que ell volia.
I l'alumne amb la mitjana més alta d'aquest curs és Jedrzej Czernecki.
No havia tornat mai tan de pressa a casa.
Li volia ensenyar les notes, perquè per fi estigués orgullós de mi.
NOTÍCIES DEL RING L'OR PERDUT D'EDWIN CZERNECKI
JOCS DE LA XX OLIMPÍADA EL FRACÀS D'EDWIN CZERNESKI
Sí…
Tranquil.
Tranquil…
- Ja no em venia de gust estudiar. - Ei.
- Quina sorpresa. - Volia oblidar.
Per què?
- Volia que la vida fos justa. - Per ton pare.
No era avui el funeral?
- Calla. - Què?
- Que callis. - Què?
- Para. - Mon pare diu que era un bon…
Però sobretot volia donar un cop de puny a algú.
- No parlis d'ell! - Hòstia!
Collons! No era un bon home!
Fotem el camp.
Veig que tens ganes de pegar algú.
Ets sord, princesa?
Vols lluitar? Vinga.
Pega'm.
Ja està?
Pega'm!
- Pega'm! - Hòstia!
Pega'm!
Vinga! Pega'm!
- Czesiek, prou! - Confia en mi, germana.
Pega'm!
Vols plorar, princesa?
Si vols pegar algú, aprèn a pegar bé.
Amb tot el cos!
Amaga la barbeta. Així!
Com un bou!
Balla!
Balla sobre la tomba de qualsevol cabró que et barri el pas!
No paris!
Abaixa la barbeta!
Gaudeix! Viu!
Lluita!
Jedrula…
estàs preparat.
- Para! - Per l'esquerra!
Crec que no estava preparat.
1985 CAMPIONAT DE POLÒNIA
Un! Dos!
- No! Aixeca el cul de terra! - Tres! Quatre! Cinc!
- Aixeca't! - Sis!
Aixeca't!
Darek!
Czernecki ha caigut com si li hagués caigut un llamp a sobre.
No siguem cruels. És el seu primer campionat nacional.
- No passa res si cau com una nena… - Cinc! Sis!
Set!
- Vuit! Vols continuar? Bé. - Vinga!
- Jedrzej! - Va!
Vinga, xaval!
Vinga, Jedrzej!
- Jedrzej! - Atura el combat, si us plau!
Quina seqüència de cops més forts!
- Czernecki gairebé no s'aguanta dret. - Pareu!
Per sort, l'àrbitre posa fi a la ronda i salva Czernecki.
Per desgràcia, sembla que Czernecki fill no ha heretat
el talent de l'Edwin, el seu difunt pare, que en pau descansi.
- Ha estat… - Bona ronda.
Va tot bé.
Molt bé, tot va segons el pla. El tens controlat.
Jedrula, has vist les tetes de la dona de la primera fila?
- Quina? Aquella? - Sí.
I el Jurek, comentarista i campió olímpic, porta bigoti o és calb?
- No ho… - Què mires?
El públic! I el teu rival és just aquí.
- I fa el que li dona la gana! - Para!
- Ves a la merda! - L'entrenador està rematant la feina.
Para, hòstia!
- Que paris, hòstia puta! - O què?
- Ploraràs, princesa? - Hòstia.
Has vingut a guanyar i t'estan apallissant com a un marieta.
- Què cony has dit? - Vols pegar algú?
- I tant que vull! - Sí?
Doncs fes-ho!
Veuràs quan l'enxampi!
Sembla que Czernecki ha agafat embranzida.
- Para! Al teu racó! - Fora de combat!
És increïble!
- Increïble! - Fora de combat!
- S'ha acabat! - Jedrzej Czernecki, el campió polonès!
El següent pas és el Campionat Europeu a Londres!
Molt bé!
Molt bé, Jedrus!
Molt bé, Jedrula!
Sí!
Entregarà els premis el president de l'Associació Polonesa de Boxa,
el camarada Konstanty Zalewski.
Felicitats.
Els testos s'assemblen a les olles. Enhorabona.
Pel futur campió olímpic.
El nostre noi ha lluitat com una bèstia avui.
Pot passar-li com a son pare…
- Calla! - Què? No és res personal, xaval.
Aquest any hi ha molt bons boxejadors.
- Estàs borratxo. - Com si tu fossis abstemi!
Czesiu…
Vaig ser olímpic dues vegades.
Vaig guanyar dos ors. I ara?
- Comento tornejos de merda. - Merda!
- Mira què has fet! - Jo?
És com son pare!
Hola.
Què llegeixes?
Un llibre.
Això ja ho veig.
És bo?
FONAMENTS DE LA QUÍMICA ORGÀNICA
I si, com a pràctica, beu alguna cosa orgànica, senyoreta?
- Vull dir vodka. - Ah, era una broma.
- Sí, com m'ha quedat? - Tu què creus?
- Què vols? - Tranquil·litat.
Ah. I una copa?
- No. - Una copa i et deixo en pau.
Saps què vol dir "no"?
No.
- Ha estat un plaer. - Espera.
Espera. Un moment.
Pregunta'm el que vulguis d'aquest llibre.
Si no sé la resposta marxaré i no em tornaràs a veure.
- Que generós. - Sí, fins i tot et pagaré el sopar.
I una copa.
En necessites una.
Les etapes de la respiració cel·lular.
Paga el compte i demana'm una…
Glicòlisi, cicle de l'àcid cítric i fosforilació oxidativa.
Els ximples tenen sort.
Què t'ha passat?
Estava lligant amb una noia en un bar i mira.
No, he tingut un combat.
- El Campionat Polonès. - Un combat?
He guanyat per fora de combat.
Enhorabona.
Enhorabona?
- Què vols dir? - Res.
Digues.
- Bé… Quin sentit té la boxa? - Que quin sentit té?
Dos bèsties donant-se cops.
- Sí. - Primer rep un i després l'altre.
I tornem-hi.
Sembla avorrit.
La química i la boxa tenen molt en comú.
Com què?
Les dues són avorridíssimes.
I per què boxeges?
Per què estudies química?
- Jo he preguntat primer. - I jo segon.
No ho sé.
No ho saps, senyor boxejador-químic?
No m'havies de convidar?
Tens raó.
Frania, una copa de vi, si us plau. Del bo.
Ens vam prometre que aniríem amb calma.
Jo tenia les Olimpíades i la Kasia, la universitat.
Evidentment, tres setmanes després, ja ens havíem casat.
Visca!
La lluna de mel va ser de somni.
Càlida.
Assolellada.
Tenim dret a fer vaga!
Vam conèixer gent.
PER TREBALLAR S'HA DE MENJAR
Hi havia un bufet ple de menjar fins dalt
i massatges tailandesos.
I ens vam construir una casa.
Maó a maó.
Va ser perfecte.
- No et matis. - Jedrzej!
Vinga.
- Va! - Xist.
No t'encantis.
- Que treballadora. - Xist.
Què?
- I si ve algú? - Silenci.
Hola?
- Qui hi ha? - Recull-ho, va!
Són aquí!
- Marian! - Allà!
- Alto! - Jurek, agafa'ls.
- Allà! - Va!
No sabia que eren els millors anys de la meva vida.
No teníem diners, però estàvem molt enamorats.
- De pressa! - Res ens podia separar.
Bé… potser la mort per de la meva estupidesa.
Quedarà genial.
Dona-me'ls.
- Ostres, com pesa. - Vigila.
Crec que necessitarem més morter.
Però, quan haguem acabat,
ens hi posarem cada vespre i parlarem de coses importants.
Què et sembla?
Què?
Els maons.
Sí, genial.
- Què et passa? - Res.
- Tot bé. - Tot bé?
- Ja saps que m'ho pots dir. - Soc el campió de Polònia i…
he de robar maons per tenir banyera.
Ja saps que no se'n troben enlloc.
Sí.
- Ens mereixem més. Tu t'ho mereixes. - Tinc un marit campió
que ha aconseguit el pis boxejant. Què més vull?
Moltes coses. Mira.
En quin altre país normal no podria permetre'm decorar l'arbre?
M'encanta el nostre arbre.
A més, em moro de ganes de penjar-hi la teva medalla olímpica.
I després seré comentarista la resta de la vida.
Què et passa, rondinaire?
Hem de marxar de Polònia.
Què?
Hem de marxar.
- Ho dius de veritat? - Sí, de veritat.
- Com? - Marxant.
Jo tinc els estudis, tu les Olimpíades. Els meus pares…
Marie Curie va guanyar dos Nobels quedant-se a Polònia? No.
- Se'n va anar a França. - Hem d'anar a França?
No! A França no. Millor!
A Anglaterra.
- Anglaterra? - Sí.
Sí. El Campionat Europeu és allà. Podries estudiar a Cambridge o Oxford.
La Universitat de Londres.
Exacte! Tindries un laboratori de debò.
Em faria professional, guanyaria una morterada.
I no… De debò!
Banyaríem el nostre fill en un jacuzzi.
No en una banyera enrajolada.
Com la gent normal.
A quina escola aniria el nostre fill?
Com que a quina?
A la millor.
Amb uniformes elegants i perfumats.
Però, si és una nena, hauria d'aprendre a muntar a cavall.
És clar, posarem un estable entre la piscina
i el laberint del jardí.
Vols que se'ns perdi el fill?
Doncs en farem un segon, un tercer i un quart.
Una escola sencera.
MINERS
Eh, centra't!
Un, dos. Un dos. Mou-te!
Què et passa avui?
- Oncle, me n'he d'anar. - No fotis, que només són les vuit.
No. A Londres amb la Kasia. No tornarem.
Sortiu! Descans de deu minuts. Vinga!
- Estàs de conya? - No.
Tants anys…
Xaval, ja quasi ho tens. Podries ser campió olímpic.
I després què? Em faig comentarista, com el teu amic?
I si perdo? Segueixo treballant en una mina fins a morir?
D'això es tracta.
- No, vinga. - De ton pare.
No! Es tracta de mi.
Vull guanyar-me la vida com a professional.
- Creus que ton pare…? - No, no comencis.
- No va perdre. - No penso parlar d'ell!
- Però no saps… - Para!
- No va… - Que paris, hòstia!
Me'n vaig amb la teva ajuda o sense.
No va perdre.
Que bonic.
Encara prefereixes un jacuzzi?
Doncs hem fet un bon regal a algú.
- Teniu un pla? - Sí.
Ens esperem a l'hotel fins que tothom dormi.
Ens escapolim i anem a buscar l'home, el mite, la llegenda.
- Què? - Genial.
Què?
N'estàs segur?
Si ho fas, no hi ha marxa enrere.
No et deixarien competir a Polònia. Et prendrien les medalles i la llibertat.
Fins i tot podrien matar-te. I la Kasia?
No acabarà els estudis.
No trobarà una bona feina.
Les seves amigues no li parlaran, per por.
Ho farem.
- Jedrzej, la mà. - No és res.
Has pensat en ella? L'amagaràs a la maleta?
No tens algun amic que ens pugui ajudar?
Els que fan contraban de vidre i pells de guineu.
Pells…
La Kasia no és una pell.
No suporto veure sang.
Ja ho tinc!
Què?
Crec que tinc una idea.
Els documents.
Molt bé.
He aconseguit que la Gabi vagi al Campionat Europeu
com a substituta de l'ajudant del metge.
- Enhorabona. - Jedrula, tanca la boca.
No hi anirà.
La Kasia es farà passar per ella.
Però… si no s'assemblen gens.
No fotis! Per això hem canviat les fotos. Mira.
Però…
L'ordre de treball. Memoritza la data de naixement.
- Però no sé res d'infermeria. - Te'n sortiràs.
Com els nostres amics del Servei de Seguretat.
- Tu ensenya'ls els documents. - I si em demanen res?
- Kasia… - No sé ni primers auxilis.
I si algú comença a sagnar…?
Calma't.
Ja sabíeu que no seria fàcil.
- No? - Sempre és així.
Si no te'n veus capaç, rendeix-te ara.
Pot fer-ho.
- Pots fer-ho? - Sí?
Tu pots.
Beu.
Gabi.
Guarda'ls això.
- No! Són molts diners. - És xavalla. Per començar.
- No. Són molts diners. - Calla d'una vegada.
Té, l'adreça d'un polonès que us pot ajudar.
L'amic d'un amic d'un paio a qui entrenava.
Kasia, ves primer.
- Com, ara? - Quan, demà?
- He d'anar al lavabo. - Em cago en tot!
D'acord, nosaltres primer. Ja vindràs.
Quins pits…
El dret.
Ja els enyoro.
- Czesiek… - Les meves nenes.
I, el més important, ningú es pot adonar que us coneixeu.
Czeslaw Trela, l'entrenador del campió.
Tot correcte.
- Jedrzej Czernecki. - Ja ho sé.
Et guardem el passaport.
No voldríem que el perdessis.
Gràcies.
- Hola. - Hola.
Els meus col·legues de l'equip nacional polonès.
Campions de boxa de totes les categories.
La majoria no sabia ni escriure el seu cognom.
- Crec que m'he enamorat. - Els millors dels millors.
Quin cul més rodonet.
Però, per als comunistes, érem un cul sexi en una faldilla ajustada.
Hi ha un problema.
El seu nom no surt a la llista de passatgers, senyoreta.
Perquè soc infermera.
Substituta de la infermera.
Vull dir, que soc infermera, però l'altra té la grip.
M'ho han dit per telèfon. Tinc aquesta carta.
- Havia de venir a les set. - A la merda el torneig.
- Em follaré la infermera. - Què?
Què?
Què de què? Vols dir quan acabi jo, no?
Mira'l!
Error meu.
Puc passar?
Tiri'm l'alè, senyoreta.
- Disculpi? - Que em tiri l'alè.
Ha begut.
- No… - No són ni les set.
- És xarop. - Xarop?
No té aspecte de ser de les que beuen de bon matí.
L'hi preguntaré només una vegada.
Em vol dir alguna cosa, senyoreta?
No sé si l'hi hauria de dir.
Però ho sabrà tard o d'hora.
Sí.
Quant fa que fa aquestes ulleres?
Les ulleres?
Diria que indiquen problemes greus de fetge
en un estadi molt avançat.
Jo aniria a veure un metge de pressa.
Tan aviat com sigui possible.
Gràcies.
Que puja.
- Seu. - Una mica de respecte, senyors.
Què tal?
Hola.
- Em dic Krzysiu. - Hola.
- Guarda't la tita. - Endavant, si us plau.
- Hola. - Hola.
És la substituta, no?
Som-hi, doncs.
Adeu, botigues buides,
maons robats i arbres de Nadal sense decorar.
Me n'anava a un país que em respectaria.
Així que vam creuar la frontera,
el club del Czesiek es va convertir en un record llunyà i borrós.
No vaig plorar.
El més important ho tenia al davant.
Ja hi som, nen!
Londres, xaval!
Desperteu-vos! És Londres.
…em passa el trocar i jo el miro i li dic:
"Per què necessito el trocar si el pacient és viu?"
Quant falta? He de fer pipi.
Altra vegada?
De quantes setmanes?
Disculpi?
Que de quant estàs.
Bona pregunta.
Un minut a Londres i vaig entendre
per què ens vigilaven aquells porcs.
Un Ferrari!
Per què ens havien pres el passaport i no ens deixaven sortir de l'hotel.
- Jacek, vine. - Entreu.
Perquè Occident era un altre món.
Ple de promeses i oportunitats.
- El mapa. - Nen, això és increïble.
- Sí? - Mira, Jedrus.
- Xampú gratis, en ampolletes. - Guai.
A casa es vendran així. Collons.
Ocupa't del doctor. Jo vigilo la infermera.
Has vist quines tovalloles?
Mare meva! Jedrus!
- Què? - Quantes creus que en puc robar?
- No ho sé. Quantes et caben a la bossa? - A veure.
- Molt bé. - Llàstima que la banyera no m'hi cap.
Les enrajolades molen, però aquesta és preciosa.
Crec que és de marbre!
Mira, Jedrus! Me'l puc posar al ring demà?
- És clar. Té el teu nom a l'esquena? - No ho sé.
- No. - Què fas?
- Qui, jo? - Sí.
Vaig a follar-me la infermera.
I la bossa?
De paracaigudes.
Molt bé.
- Jo em banyo. - Fes.
Mare meva…
Hòstia.
- Què fas? - Xist.
Ets boig?
Ja està.
Escolta, estan vigilant l'entrada.
- Sortim per la finestra. - És conya?
- Confia en mi. - Sí home!
- Em puges a l'esquena… - Escolta…
- Peses uns 50 quilos. - Escolta.
- No puc sortir. - Calla.
- Jedrzej! - Peses 50 quilos.
- És un tercer pis… - Estic embarassada!
Què dius?
- És magnífic. - No, espera.
- No puc. - Sí que pots.
- Sí. - No. El Czesiek tenia raó.
- No. - Sí.
- Ens enxamparan. - No.
- On criaré el meu fill, en una cel·la? - No. Kasia, para.
Escolta'm.
Recordes quan ens vam conèixer i em vas preguntar per què boxejava?
És perquè la boxa és el meu únic record d'infància feliç.
Mira! Ho veus?
Veus les oportunitats? No les vull perdre.
Vull que el nostre fill creixi allà dalt.
Que no hagi de passar pel mateix que jo.
- Entesos, però no penso escalar parets. - D'acord.
No. Sortirem caminant.
Molt bé.
El pla és el següent. El campionat és demà.
Abans de cada combat, tinc quinze minuts sol.
Quinze minuts. És la nostra oportunitat.
Quan sentis el nostre cognom pels altaveus, "Czernecki",
esmuny-te i corre cap a la sortida tan ràpid com puguis.
- Bon dia! - Més ràpid.
Aixeca la mà esquerra.
Esquerra, esquerra. Esquerra, dreta.
Dreta. Tornem-hi.
Esquerra llarga.
- Com va? - No he aclucat l'ull a l'hotel.
- Hi havia soroll a baix. - Guanyaràs o et rendiràs?
Guanyaré, així que em cridin.
Molt bé.
Un…
i dos.
Hola, doctor.
- Hola, senyors. Els puc ajudar? - No cal.
Només els volia dir que el Wladek està a la seva disposició.
En tinc prou amb l'ajuda de la infermera Gabriela.
Insisteixo.
Hem de donar suport als sanitaris,
no, senyor Kruszelnicki?
"Doctor Kruszelnicki" si no li fa res.
Gràcies.
Cinc minuts per al pròxim combat.
El futur campió olímpic ha d'estar sol per concentrar-se.
Sortim.
James Taylor i Jedrzej Czernecki, preparin-se.
Veig que treballeu molt.
Sí, el doctor està preparant la sala.
Molt bé.
No t'entretindré gaire.
Des que vam parlar,
no deixo de pensar en una cosa.
El meu pare va treballar tota la vida per al Partit.
Però portava una vida molt sana.
No fumava.
No bevia.
Un sant.
I el dia del seu 60è aniversari,
se'n va al dormitori,
es posa al llit i…
es mor.
- Per què m'ho expliques? - Et pregunto per què.
Necessito saber per què.
I si creus que… és hereditari.
Un moment.
James Taylor i Jedrzej Czernecki, preparin-se.
T'hem d'analitzar l'orina.
L'orina?
Ara?
Tan aviat com puguem. La teva vida en depèn.
Molt bé.
- Aparteu-vos. - Sí.
Czernecki?
Jedrzej Czernecki, al ring, si us plau.
Infermera!
On vas ara, infermera?
Gabi! Hem de fer una sutura.
Vinga! Porta'm els estris.
De pressa!
Czernecki?
Jedrzej Czernecki, al ring, si us plau.
VESTIDORS MASCULINS
Però… on és?
Ha fugit?
És impossible!
No m'ho puc creure! Quina família!
Ja no és pot confiar en ningú! Tants anys! Agafin-lo…
Agafin-lo!
Un moment.
Així.
I… així.
Fins a la pròxima.
- Doctor, he d'anar al lavabo. - És clar, ves.
Busco la Gabriela.
Era per aquí. Potser ha anat al lavabo.
- El puc ajudar? - Li he de donar això perquè ho guardi.
- Molt bé. Què és? - Orina.
Orina?
La meva orina.
Aquesta és la meva tassa.
És boig?
Perdoni, senyoreta.
- Però ja que hem xocat… - Disculpi.
- Tinc pressa. - Bartosz.
Encantada, però…
- On és la infermera? - És una broma?
- No té gràcia. - Merda.
- La meva tassa! - On és?
- No ho sé. - Què?
No ho sé. Merda!
- Ha pixat a la tassa. - És allà!
Si us plau…
Tu!
Hòstia puta!
Jedrzej, vinga!
- Merda. - Quant falta?
Tranquil·la.
- Prou, dona-me'l! - No!
Què ha passat?
Una noia m'ha rebutjat en un bar.
- De debò. Què ha passat? - Viurem en una casa d'aquestes!
En aquesta?
És petita.
Construirem una altra ala, més gran.
Tu, jo i el Tadeusz.
Som-hi.
Tadeusz?
M'agrada.
- No és per allà? - Quin número és?
Trenta-u.
Trenta-u… Aquí!
- I si ja no viu aquí? - Potser ha sortit.
- Què fem? - No ho sé.
- Us puc ajudar? - Hola. Em dic Kasia i ell és…
El nebot del Czesiek.
- Quin Czesiek? - Diu que vostè és amic d'un amic.
Venim de Polònia.
L'oncle Czesiek té un club de boxa.
Ens ha dit que ens podríem quedar amb vostè.
El Czesiek? El boxejador?
- Sí. - Bytom!
Sí!
Passeu, si us plau.
Sou molt lluny de casa! Com…?
De Bytom a Londres!
Com ho heu fet?
La Kasia corria,
el Czesiek els ha tirat a terra,
hem creuat la porta corrent i hem arribat aquí.
- L'important és que ho heu aconseguit. - Però aquell cabró té els passaports.
I si la policia ens demana els documents?
Ja no ets a Polònia.
Aquí, a Anglaterra, quan ens preocupa alguna cosa,
bevem te.
- Genial. - T'estem molt agraïts, Karol.
Digueu-me Charles.
- Creia… - Ara soc anglès.
Quan vaig arribar a Londres, em vaig canviar el nom.
Charles. Simplement Charles.
I jo ara soc la Kate i tu el Jandrew.
Sí!
No, Jandrew no. Andrew.
- No, però… - Kate i Andrew.
- Però… - Estimats.
- És clar. - Sí.
Et volem donar les gràcies.
- No cal, i no teniu diners. - No, tenim una cosa per a tu.
Jo no boxejo.
- Espera! - No!
Mira! Veus? Hi ha diners cosits.
Els hem esmunyit.
Molt enginyós.
- Els volem compartir. - Vosaltres els necessiteu més.
M'alegro de tenir algú amb qui parlar polonès a casa.
Gràcies.
Et portaré un cataplasma per a la mà.
No, no cal.
BOXA LLEGENDES
És aquí. Bona sort.
- Però no us cal. - Gràcies.
Gràcies per portar-nos.
El club de Neil McKavanagh.
Per fi he trobat el meu lloc al món.
Sí! Quina passada! No és com l'antre del Czesiek.
Us puc ajudar?
Sí.
Digues-li.
Voldríem parlar amb Neil McKavanagh.
Sí? Doncs aneu per aquella porta i foteu el camp.
És una sessió privada.
- Cinc minuts. - Cinc minuts, si us plau.
- Encara no heu marxat? Foteu el camp. - Sí.
Gràcies per…
Espera!
Neil!
Neil McKavanagh?
Disculpi!
- Qui és aquest, Chris? - Perdona, Neil. Heu de marxar.
No.
- Em dic Jedrzej Czernecki. - Es diu Jedrzej Czernecki.
- El campió polonès. - És el campió polonès.
M'agradaria que em representés.
Vol ser un campió professional i que vostè el representi.
Representi'm.
- Sí. - Bé…
No necessito més campions.
Si vols fer servir les instal·lacions,
el Chris t'informarà de les quotes mensuals.
Ja té campions. Si vols boxejar, has de pagar.
Deus haver traduït malament.
- Espera. Para. - Quiet!
Neil!
Soc un campió.
Podria entrenar on fos, però vull entrenar amb tu.
Tens sort.
El meu marit diu que té sort que pugui lluitar per a vostè.
Té sort que sigui aquí.
Molt bé. Entesos.
Veniu aquí.
Veieu aquell home del racó, el gros?
És el campió dels pesos pesants de Romania.
És el número 40 dels rànquings del WBC,
el Consell Mundial de Boxa.
- Ho sé. - Entesos?
Escolta el que et diré.
Ves a guanyar l'or olímpic.
Llavors parlarem.
Però ara mateix, com veieu, estic molt ocupat.
La porta és allà, entesos? Gràcies.
Diu que ells ja són professionals.
Crec que no t'hi volen, aquí.
Marxem.
Digues-li que se'n penedirà.
- Collons. - No!
Digues-li, Kasia, collons!
Diu que se'n…
- Que se'n penedirà. - Sí.
- Se'n penedirà. - Me'n penediré?
- Sí. - Sí.
Fa deu anys que noquejo fracassats com aquell en una ronda.
Digues-li que me'ls carregaré.
- Pot… - Destruir!
- …destruir els seus boxejadors. - Puc matar.
- Pot matar els seus boxejadors. - Sí!
M'eren igual els comunistes. M'ha d'acollonir un romanès? No!
Em quedaré tots els seus cinturons, entesos?
Puc fotre'ls una pallissa a tots. Digues-li que puc…
Eh!
I a mi?
Creu que em pot guanyar l'albanès?
Roy!
No t'hi fiquis. Tens un combat.
Relaxa't. Sigues una mica caritatiu.
M'he d'entrenar, no?
- Creus que em pots guanyar, pallús? - Pallús?
- Crec que vol lluitar amb tu. - Amb mi?
Què? No. I la mà?
A la merda. Marxa.
- Jedrzej… - Marxa!
- No, si us plau. - Sí.
- La mà… - A la merda. Tu ves-te'n.
- Però… - Marxa i no m'humiliïs.
Ves-te'n.
Ja està, nano. Estàs fotut.
Molt bé, nois, jugueu net, com si fos un combat de debò.
Prohibit pegar sota la cintura. Saludeu-vos i comenceu.
El cabró albanès no sap jugar net.
Ding-ding.
Va.
Vinga, Roy.
- Vinga! - Roy!
Vinga, Roy!
On has anat?
On has anat, eh?
Això és tot? Pots fer-ho millor.
Te'n regalo un!
- Vinga! - Ensenya-n'hi!
- Va! - Ets novell?
Vinga. Tu pots.
Roy!
- Vinga. - Pega tan bé com parla l'idioma.
Tens algun desig abans de morir?
EL COMBAT DEL SEGLE CAMPIÓ DEL MÓN DE PESOS MITJANS
Crec que l'albanès està enfadat.
Som-hi.
Què cony ha passat?
Estàs bé, nen? Estàs bé?
Som-hi, collons.
Que vols que em corri?
Aixeca't!
- Va! - S'està aixecant.
En vol més.
Vine aquí, hòstia.
Acosta't.
Molt bé.
Pareu!
Prou!
- Aturi el combat. - Digues-li que no s'aixequi.
- Jedrzej… - Ves-te'n.
- Kasia, marxa. - No t'aixequis.
- Que no s'aixequi. - No t'aixequis.
No!
No te li acostis!
No… No te li acostis!
Marxa, hòstia!
Això em converteix en el millor d'Albània,
on són les dones qui lluiten.
Per què collons has entrat?
Perdona.
T'he dit que et quedessis fora. Per què?
- Per què has entrat? - Estava preocupada.
- Eres a terra. - I què? És boxa.
Caus i t'aixeques. Ja quasi els tenia.
- Hauria guanyat. - Amb aquesta mà?
Això és igual!
Ho entens?
T'ho he demanat, no?
T'he demanat que t'esperessis fora.
I tu què has fet? Has entrat. I ara no puc tornar a entrar
perquè m'has humiliat davant dels millors entrenadors del país!
Hola?
Sento interrompre-us.
Jackie Boss.
- Què? - Diu que es diu Jackie Boss.
Ja ho he entès. Pregunta-li què vol.
- Què vol? - Mira,
he vist el que acabes de fer
i com has aguantat els cops del Roy Barber ni més ni menys.
Collons, nano.
Això sí que és talent.
- Se'n fot de mi? - Calma't.
Perdoni.
Tu…
lluites…
bé.
Lluito bé, ho sents?
No és un nen petit. És polonès i prou, entesos?
Disculpeu-me.
I què?
Què vol?
Busco un tipus de boxejador molt especial.
Busco jornalers.
Diu que busca…
Jornalers.
En el món de la boxa, un jornaler és com…
Com l'amiga grassa d'una meuca.
És allà, va de festa.
Potser fins i tot algú se la intenta follar.
Però, quan s'acaba la nit, torna a casa sola.
M'enteneu?
- Què diu? - No ho sé.
Que ha estat amb una dona grossa.
Collons. Marxem.
T'ho diré així.
Un jornaler
pot lluitar contra els campions,
però ell no ho és mai.
Entres al ring amb els millors
i fas un combat que t'hi cagues.
Però, al final de la dotzena, quan caus a terra,
no t'aixeques.
I el millor:
paguem en metàl·lic.
"Metàl·lic." Què vol?
No n'estic segura,
però crec que vol que perdis un combat per diners.
Ves a la merda, em sents? Ves a la merda.
Això era un no?
- Escolta… - Marxem!
Escolta.
Si canvieu d'opinió,
truqueu-me.
Ves a la merda.
Marxem, Kasia.
Entesos.
Gràcies. Perdó.
- Això no vol dir que no et vulguin… - Un moment.
Hòstia puta! Jedrzej!
- Què? - Jedrzej, vine!
Jedrzej, vine!
- Què passa? - Mira.
Merda.
Merda!
- Hòstia puta. - Què passa?
- Digues-m'ho tu. - Què vols dir?
Que què vull dir? Què és això?
- Verge. - Verge els meus collons!
- Us han robat. - Fa teatre!
- Hòstia! - Què?
- On cony són els diners? - Això és casa meva.
Torna-me'ls, desgraciat!
Jedrzej, quiet!
Pensa que no tenim passaport. No tenim passaport.
Si ve la policia, a qui creurà? Et detindran.
Escolta la teva dona.
Sí. Fes servir el cervell, Jedrus.
Potser hauríem de trucar a la policia.
Els podem explicar
que us he acollit a casa meva amb tota la bondat del món
i que m'acuseu de lladre.
- Així m'ho agraïu? - Hòstia!
Jedrzej!
Tenia les meves sospites amb ell. I saps què és el pitjor?
Que és polonès.
Quina merda de compatriotes. Ens hauríem d'ajudar.
Hem marxat per allunyar-nos de cabrons com ell.
Jedrzej, si us plau.
POLICIA
La Kasia tenia por d'anar a la presó i jo, que ens deportessin.
Però vam tastar un producte
que no estava disponible a la Polònia comunista.
La compassió.
CENTRE D'IMMIGRACIÓ
Sala d'estar i sala de jocs, però espero que no neixi aquí.
No tolerem cap mena de discriminació basada en la raça o la nacionalitat.
Els lavabos compartits són a l'esquerra.
Ni convidats ni mascotes. Tothom neteja el que embruta.
Ja hi som.
Hi ha toc de queda.
Si a les set no sou aquí, dormiu fora.
Gràcies per tot.
Disculpeu.
Ens volíem presentar.
- Què volen? Són gitanos. - Tranquil, només saluden.
Però què volen?
Em dic Yu.
Yu So Wong.
La meva dona, Uyen Nguyen Wong.
Kasia.
Encantada. Ell és el Jedrzej.
Kasia, ets molt guapa. De seguida m'he fixat en tu.
Ets de Rússia?
- Polònia, collons. - Polska?
Polònia.
No us encanta aquest lloc?
Fa vuit mesos que hi som.
- Vuit? - Sí.
Jo, de Vietnam. El meu home, de la Xina.
La guerra ens odia.
I nosaltres… allà… gent morta.
- Morts al carrer… - Sayonara.
I nosaltres…
No vull ser aquí. Quant ens quedarem?
Sis mesos? Vuit?
Un any?
- Vull tornar a casa. - Ei.
Kasia.
No et preocupis.
Com vols que no em preocupi? T'imagines criar un fill aquí?
Kasia. Kasiula.
Tot va segons el pla, però una mica més lent.
Creus que només hi ha un club de boxa a Londres?
El McKavanagh se'n penedirà fins que es mori.
Ja ho veuràs. D'aquí un mes ens en riurem.
Tu ets la Kate i jo el Jandrew.
Vine aquí.
I aquesta és l'última nit
que som uns polonesos fracassats.
Demà comencem de nou.
Tot anirà bé.
8 MESOS DESPRÉS
Un, dos.
Kurwa!
Pegues com un wagina.
Primer, Yu, que et follin.
I és pizda, no wagina.
L'esquerra va bé.
Però hem de parlar, fill.
Fa tres mesos que no pagues la quota.
Doni'm un altre mes, sí?
Sí.
Un més, i un altre i un altre.
Però em va dir que organitzaria un combat. Si ho fes, no estaria aquí plantat.
No és que et vulgui fer fora, però les coses són així.
Em pot donar un altre dia? Un dia?
Entesos.
- Un dia! - Sí, gràcies.
- Segueix així amb l'esquerra. Vas bé. - Sí.
O sigui que aquest és un pizda, no?
Sí.
Un pizda integral.
- Som-hi. - Sí.
- La mà millorava. - Hola, Pasha.
Tant de bo pogués dir el mateix de tota la resta.
- Hola. - Hola.
El Czesiek era a la presó per traïció, jo no podia tornar a Polònia
i, com si no n'hi hagués prou,
una puta de la tele em recordava constantment el malparit del Roy Barber.
Tornes a ser campió del món. Què se sent?
És increïble! No ho puc descriure de cap altra manera.
Per fi tinc el que em mereixo.
I em vull donar les gràcies a mi mateix.
No m'he rendit mai. M'esforço cada dia.
Soc el que necessita la boxa, entreteniment.
I el millor eren els paquets que m'enviava ma mare.
JEDRZEJ CZERNECKI: ENEMIC PÚBLIC NÚMERO 1
Hola, Kasia. Tens fajne cycki.
T'hauria de fer vergonya. Ho diré a la teva dona i veuràs.
- Què li has ensenyat? - Una mica de polonès. Paraules bàsiques.
Com va el dia?
No em preguntis.
La Svetlana ha arribat tard.
O sigui que he arribat una hora tard a l'hotel.
- I he parlat amb l'encarregat. - Au.
Em fan molt mal els peus.
Permeti'm, senyora.
- Què és això? - Res.
Soc famós a Polònia. Com va el meu campió?
Avui no para de donar-me cops a la bufeta.
Sí?
És un boxejador nat.
He d'anar al lavabo tota l'estona i no tinc temps de parar.
Doncs potser t'hauríem de comprar un orinal.
O un bolquer, perquè l'hereti el Tadek.
Molt graciós.
- I el teu dia? - Molt bé.
Estic entrenant. Aviat tindré un combat.
Només he de pagar el gym.
- Pagar el gym? - Sí, saldar els deutes.
Digues-li que no tenim diners.
Però en tenim.
Tu en tens.
- Són per a un pis. - És el mateix.
Paguem el gimnàs, guanyo i podem pagar…
Estic de nou mesos. Quan guanyaràs un combat?
Genial. Ens en queden tres. Tranquil·la.
Ja en tinc prou de bromes estúpides.
Com volies que entrenés amb la mà trencada?
Pel que sé, fa temps que està curada.
Com saps quant tarda a curar-se la mà d'un boxejador?
Espavila.
Aviat seràs pare.
Hi veus un bressol, aquí? Vestidets, bolquers?
- I et vols gastar els estalvis? - He de boxejar.
Ja n'he tingut prou dels teus contes!
"Un altre mes. Aquell paio organitzarà un combat."
No organitzarà res, entesos? Perquè no signifiques res per a ells.
Tornem a casa, hòstia.
S'ha acabat! El teu somni s'ha acabat!
Ho entens?
Sí? I on vols que tornem? No tenim casa.
- Sí? - Ens posaran a la presó. No ho entens?
Vols diners?
- Té. En tens prou? - Para.
Més diners per a l'amo. És clar! L'amo necessita més diners.
- Què? - Té.
Seguiré treballant com una esclava sense ni una pausa per anar al la…
Què passa?
Ei.
- Seu. Què passa? Espera. - No ho sé, em fa mal!
Yu! Uyen!
Veniu.
- Veniu! Què li passa? - Què passa?
- Què faig? - Què li passa?
- No ho sé. - Respira!
- Molt bé, respira. I ara què?
- No morirà ningú. - Què fem?
Anem a l'hospital.
- Collons. Això ja ho sé. Anem. - No m'aixequeu.
- Estàs molt grubas, Kasia. - Respira!
Respira!
Agafeu les meves sabates!
HOSPITAL LONDON BRIDGE
Ho sento.
Sé tot el que has sacrificat per ser aquí.
Però crec que hem de tornar a casa per ell.
Sí. Ho veus?
El Tadzik vol tornar a casa, no?
Molt bé.
Tadzik.
Tot anirà bé.
Ens disculparem oficialment. Ets un gran campió.
Voldran aprofitar el teu talent.
I ara, una primícia esportiva des de Seül.
Amb gran habilitat i determinació,
la sensació de la boxa polonesa, Krzysztof Nowak, ha guanyat els Jocs.
Això afegeix un altre capítol al llegat de Nowak,
prova de la passió i la tenacitat
que el defineixen com a far de la boxa.
Li donem l'enhorabona per aquest triomf merescut.
D'altra banda, Roy Barber…
Busco un tipus de boxejador molt especial.
Busco jornalers.
I el millor:
paguem en metàl·lic.
Ho faré.
Només per assegurar-me que queda clar: entens què volem?
Sí.
M'agradaria que ho diguessis.
Lluitaré contra el teu home i perdré.
No.
No perdràs. Això ho podria fer qualsevol.
El que vull que facis és no guanyar.
Collons…
Benvingut a Anglaterra.
Tadek.
Sí, rei, la mama tornarà aviat.
Tadek.
Ves amb compte.
Si plora, pots taral·lejar.
I no et preocupis. Li agrada el soroll.
Hi tinc la mà trencada.
La meva germana n'ha tingut set.
N'han sobreviscut tres.
Déu meu.
Ha arribat el taxi.
Marxem?
- Adeu, campió. - Espereu. Només un moment.
- Se'n sortirà. - No és això.
Uyen, et fa res?
Sí, i tant.
JEDRZEJ CZERNECKI: ENEMIC PÚBLIC NÚMERO 1
Què?
Merda.
Obre'l, va.
Uau!
No pot ser!
Però si és la meva manta!
Quina passada.
- Com un guant. - Vaig prendre mides mentre dormies.
De debò?
Ostres.
- És preciosa. - Jedrzej…
Sé quina mena de combat és.
Per a mi i el Tadzik, sempre seràs un campió.
Marxem. Farem tard.
- Segur que saps el que fas? - Del tot. Cap problema.
Ja.
Jandrew, hi ha un malparit boig que sembla que t'està buscant.
Tanca la boca, anglesot.
Hola, princesa.
Oncle.
Hòstia. Què hi fas, aquí?
- Jedrula! - Què hi fas, aquí?
Quina pregunta!
És el teu debut professional.
No me l'hauria perdut ni per tots els conyets del món.
I aquest nan?
Ell?
Em dic Yu. Yu So Wong. Però em pots dir Yu.
- És l'entrenador? - No.
M'ajuda amb la cinta i tot això.
Digues-me qui tens al teu racó.
El Yu.
El Yu. Això és boxa professional?
- No, no és exactament això. - Hi seré jo, al teu racó.
- Vinga, oncle. - Calla i escolta.
Mira, Jedrula.
Ja que soc aquí, deixa'm fer alguna cosa.
Encara recordo algunes coses.
- I tu, Yu… - Sí.
- Pots aprendre alguna cosa. - Què t'ha passat a la cama?
És de la presó.
Em feia tantes palles que se'm va trencar el maluc.
Mira.
Al voltant dels artells.
I després, la resta.
Aquí i aquí.
Prou collonades.
El paio d'avui
no és cap xitxarel·lo olímpic.
- Vol guanyar el campionat. - Oncle.
Aquest combat és diferent.
Lluitem i guanyem.
- Viure i governar. - Sí, però…
- Guanyar o morir, entesos? - Sí, oncle.
Però aquest combat és diferent…
Deixa de fer l'imbècil.
Lluita.
Vas néixer per a això, fill. Per guanyar.
No siguis pizda.
Eh!
Sento interrompre el que sigui aquesta merda.
Però estem preparats.
Bona tarda, senyores i senyors.
Bona tarda, Londres.
Estan preparats per conèixer els campions d'aquesta nit?
Al racó blau,
des de Bytom, Polònia,
Jedrzej
Czernecki!
Sents aquest silenci? Absorbeix-lo.
No el tornaràs a sentir. Mai més!
Senyores i senyors, i ara, el seu oponent a l'altre costat del ring.
Lluitant des del racó vermell,
des de Cork, Irlanda,
amb 23 victòries consecutives, 18 fores de combat i dues derrotes,
Rascal
O'Brian!
Rascal!
Boxejadors, heu rebut les meves instruccions al vestidor.
Obeïu les meves ordres en tot moment.
Protegiu-vos en tot moment.
- Saludeu-vos. - Vinga!
Bona sort a tots dos.
Vinga, Rascal! Fot-li!
Va!
Vinga!
- Pega-li! - Destrossa'l!
Vinga!
- Rascal! - Va, pega'm.
Pega'm!
Pega'm! Vinga, pega'm!
Molt bé.
Què fa?
Vinga.
- Lluita! - Deixa de provocar-lo!
Vinga, Rascal!
Pega'm! Pega'm, va!
- Fot-li! - Molt bé.
Hòstia!
Pega'm!
No em fas ni pessigolles, figaflor.
- Així! - Vinga.
Va! Sí!
- Per darrere! - Sí!
Pareu!
- Al vostre racó! - Vinga!
Vinga!
No siguis figaflor! Sembles una dona!
Respira. Un, dos, tres, quatre.
Tens els peus enganxats a terra?
Et deixarà fora de combat si no fas res.
Avança't. Té el braç esquerre desprotegit.
Segona ronda!
Això no és cap circ. No facis el pallasso. Boxeja.
- T'estimo! Vinga, Rascal! - Vinga, Rascal!
Va!
- Pega'm! - Fot-li! Vinga! Pega-li!
Vinga!
- Rascal! - Sí!
Liquida'l!
Així es fa, collons!
Un!
Dos!
Aixeca't!
Tres!
Quatre!
Cinc!
Sis!
Set!
Vuit!
Preparat?
Va!
Lluita!
Vas néixer per a això, fill. Per guanyar.
Sí! Destrossa'l!
Així!
A terra!
Al racó!
Sí!
- Quatre! - Aixeca't, hòstia!
Cinc!
Sis!
Set!
Vuit!
- Nou! - Vinga, Rascal!
Preparat?
- Tu pots! - Va!
Vinga!
Al racó!
L'has apallissat. Ha…
Què cony ha sigut això? Què collons fas?
- Què cony diu? - Jedrzej, m'estàs espantant.
- Què? - No passa res.
Tu no paris.
Ja el tens.
- L'has deixat tocat. - Què collons esteu dient?
Pots dir alguna cosa que entengui?
- Sí, sí! Campió! Pam! Campió! - Això no vol dir res!
- Tercera ronda! - Fes la teva feina, collons!
No em facis l'ullet, malparit de merda!
Sé què significa!
És la picada d'ullet d'un fill de la gran puta! Hòstia!
Si m'arruïna el combat, me les pagareu. Tots dos!
Em sents?
Fes alguna cosa. M'entens?
- Fes que perdi! Que perdi! - Campió! Pum!
Tan curt de gambals ets, borratxo de merda?
Digues-li que perdi!
Remata'l! Remata'l!
Remata'l!
Prou! S'ha acabat!
Sí!
Jedrula!
Em quedo, malparits. Em quedo.
Així es fa!
El millor debut de la història! El campió!
Molt bé, Jedrula.
- T'has recuperat i… - Sí…
- Què collons acabes de fer? - Jackie, tranquil. No passa res.
Què has fet?
M'has ben fotut!
Què diu?
Tranqui, tio. Tu seu.
No entreu! No…
Un combat impressionant.
- Per fi algú parla normal. - Els teus punys semblaven martells.
Però digues una cosa.
Per què la teva Kasia estava tan trista? O, no ho sé, espantada?
La Kasia?
- Sí, la teva Kasia. - Crec que no estava espantada.
Què vols dir?
Ho he vist clarament. Seia just davant meu.
Em mirava com si jo fos el monstre d'un conte de fades.
Hòstia puta.
De debò. Si no em creus, pregunta-ho al Jackie.
Jackie.
Oi que la Kasia tenia por?
Sí, estava morta de por.
- Potser perquè sap que em vas prometre… - Nicky…
Seu!
Seu. Que seguis.
Hòstia.
Imagineu-vos que el Jackie m'havies promès que cauries al segon assalt.
I has caigut al segon assalt.
O sigui que m'aixeco i començo a marxar. Tenia una festassa planejada.
Amics, amigues.
Una llamàntol fresc i gros per sopar.
Genial! I imagineu-vos això. Vas i tens els collons d'aixecar-te.
- Per què no s'hauria…? - Ei, ei.
Collons.
Com es deia aquell que es va morir i va ressuscitar?
Jackie!
¿Qui va morir
i va tornar d'entre els morts?
Jesús?
Sí! Jesús!
Aquest!
Jesús.
Si hagués escoltat el pare, ho sabria.
Però llavors encara seria a Polònia amb botes de goma tacades de merda.
I ara… duc sabates de pell.
O sigui que torno per veure el paio que m'està a punt de fotre.
Imagineu la meva sorpresa quan resulta que no és qualsevol.
És un puto nano de Bytom que no només no té feina,
sinó que no té passaport, té un fill petit, el Tadzik…
- Ei… - Quiet.
…i viu en un centre d'immigració ple de puces.
I aquest nano s'ha tret la polla i m'ha ben fotut.
M'has fotut, m'entens?
Me l'has jugat.
Saps quant he perdut?
Ho saps?
Cinc anys. M'he passat cinc anys construint la carrera de l'O'Brian.
Maó a maó, dia a dia.
Cinc anys!
I arriba un malparit qualsevol de Bytom i s'ho carrega tot.
- Haver apostat millor. - Què has dit?
No he vingut a perdre, sinó a ser el campió del món.
I el meu fill portarà sabates de pell com aquestes.
Hòstia.
Té collons el paio.
De debò, quins collons que tens.
Molt bé.
A veure què en surt, d'això.
Què és això?
Déu meu! Rascal? Rascal!
- On el porteu? Què li passarà? - Calmi's, senyora.
- Es recuperarà? - Ja està.
El portem a l'Hospital St. Leonard. Ens veurem allà.
- Què li passarà al papa? - Li hem de fer radiografies.
D'acord.
Anem.
- Va. - Entesos.
- Aparti's. - El meu marit és aquí dins!
Deu ser la Kasia.
Crec que sí.
Aparti's.
S'ha espantat.
- Protesto. - Aparti's.
- Aparti's! - Marxa!
- Surt del mig! - Aparti's.
- Jedrzej! - Tranquil.
- Jedrzej! Estàs bé? - Més que bé. He signat un contracte.
- Què? - Et presento el Nicky.
Quin contracte? No signis res amb ell.
- Fes-me cas. No és bona persona. - Prou, Kasia. És polonès.
No t'ho he dit?
- Ho sento, no el volia ofendre. - Kasia.
Tranquil·la, no t'has de disculpar per res.
A partir d'ara, som família. Em pots dir Nikodem.
- Kasia. - Benvingut a la família, Nikodem.
- Em pots dir Czesiu. - Molt bé, prou negocis per avui.
Divertiu-vos una mica.
Gràcies.
Gaudiu!
Don King va dir en una entrevista
que els autèntics guerrers no llegeixen contractes: lluiten.
Adeu, Nikodem!
Sembla una ximpleria fins que coneixes algú carismàtic com el Nikodem.
- Soc el pare, el campió. - Kasia!
La mama no em creia. Deia que el meu somni s'havia acabat.
El meu somni no s'ha acabat. Només és el principi. Ja ho veuràs.
El teu cognom serà famós a tot el món.
Però primer t'hem de convertir en professional.
- Què? - Estàs gras com un toixó.
- Demà comencem a entrenar. - Sí. El Tadziu ha de conèixer l'avi.
Princesa, deixa't d'avis. He vingut pels conyets anglesos.
Agafa el teu net.
Quina coseta.
Quina coseta més petitona.
Sovint recordo aquella nit.
Tindrà una bona esquerra.
Érem com una família feliç.
La funcionaria només havia d'examinar-li la cama al Czesiek.
- I es va quedar. - Que petitó.
L'endemà, vam anar al club del Nicky.
- I bé? - Quasi com el Górnik a Sosnowiec.
- Sí! - Els boxejadors són més morenets.
Heu arribat.
- Jedrzej. - Hola.
- I el Czesiek. - Company!
Em pots dir què hi fa, aquí?
- El Czesiek? - Sí, ell.
Què vols dir?
Vull dir que ahir a la nit,
si no recordo malament, vam signar un acord.
El Czesiek no en formava part.
Però el Czesiek és el meu entrenador. No seria aquí sense ell.
Cops llargs. I les cames.
Fot el camp.
Molt bé. Segueix així.
El Czesiek ha de ser al meu racó.
La qüestió és que el racó no és teu,
sinó meu.
I, si vols lluitar per a mi, jo decidiré qui hi ha, entesos?
Merda.
Col·lega.
Ets l'entrenador d'aquell morenet d'ahir?
Aquell que el Jedrula va deixar estès.
- Deixa'm treballar. - Sí.
El Jedrula i jo haurem d'entrenar molt.
- Passa i n'aprendràs. - Czesiu.
Pierre.
- Et presento el Jedrzej. - Encantat.
- El teu nou entrenador. - Encantat.
Bona sort.
Prou de llepar culs. A escalfar.
Ens doneu un moment?
Sí.
Oncle.
El que passa és que el Nicky diu que hem de treballar en equip.
I?
Diu que el Pierre és com la seva mà dreta i que l'hem d'escoltar.
Com? Que l'escoltem? Què vols dir?
Que l'escoltem. Serà el meu entrenador oficial.
Aquell gavatx? No en té ni idea…
- T'entrenarà ell? - No hi puc fer res. Ho diu el Nicky.
Però no canviarà res.
Com ho faríem?
Seguiràs venint als entrenaments. Ens miraràs i observaràs.
Seguirem treballant junts, però no oficialment.
T'està bé?
És clar que sí.
I tant.
Sempre seràs el meu Jedrula.
I no un… Jandrew.
Som-hi.
- Som-hi. - Pierre!
Molt bé, entra al ring.
- Bé. - Les cames.
El Czesiek i el Pierre no s'apreciaven gaire.
No, calla!
Els francesos no van ser tan valents amb Hitler.
Els francesos què?
- Què? - Què?
Però almenys el Jackie Boss s'esforçava a trobar-me bons contrincants.
Va!
S'assegurava que tot anés com la seda.
Potser fins i tot massa.
Lamentaran el dia que el Polonès va baixar del vaixell!
Polonès!
Des d'aquell moment em coneixien com a… Bé, com si no?
El Polonès.
El Nicky va moure fils per aconseguir-me papers.
Avui, amb orgull, declaro que…
TRASPÀS DE PODERS A POLÒNIA
…bufa un vent de canvi.
Quan va caure el mur de Berlín,
vaig començar a veure més i més compatriotes als combats.
- Així! Fot-li fort! - Deixa el meu fill en pau!
Què fa?
Sí! Genial!
Genial! Ho estàs petant, nen!
EL POLONÈS DESTROSSA UNA SENYORA
Fill, escriuen sobre tu.
- Ens veiem al club? - És clar.
- Aviat et traurem d'aquí. - Ja ho sé.
El Jedrzej l'està apallissant.
Quina pallissa! Quin cop de puny!
Ha caigut del ring!
Ha sortit! És sobre la taula del comentarista!
FICA'T AMB ALGÚ DE LA TEVA MIDA!
Per fi vaig complir la meva promesa.
Ho veus?
Tadek!
Els teus pares tenen un dormitori impressionant.
Aquí hi ha el jacuzzi per a la mama. Bé, per a la mama i el papa.
- No és estrany que ens regali una casa? - Hòstia.
El Nicky és de la vella escola.
- Els polonesos som com família. - El Karol també era polonès.
El Karol era un cabró.
Tadzio.
Som-hi. Vine.
Anem a la teva habitació. Allà no es queixarà ningú.
TRES ANYS DESPRÉS
Respira.
- Vinga! - Va!
Sí! Bravo!
Aixeca't, hòstia!
Collons.
Aixeca't, hòstia! Collons.
Tranquil.
- Vinga. - El molt…
Nicky, què cony? No em pots buscar un contrincant normal?
Vull el Barber, no un mitjamerda.
I ara, senyores i senyors,
l'aspirant al cinturó de campió del món de la WBA!
Amb 27 victòries, cap derrota i 18 fores de combat,
donin la benvinguda al ring
a Roy Barber!
Barber!
Jedrula…
Ha lluitat bé, com podeu veure, però de seguida he sabut com aniria.
Algunes persones diuen que sempre sap com anirà.
No és cert que només lluita amb els oponents que li busca Jackie Boss?
Jedrzej, vol que li repeteixi la pregunta?
O vol que li pregunti en polonès?
- És Barber! - Barber!
- És Barber! - Enhorabona!
Enhorabona!
- Com és tenir tres títols? - Inevitable. Següent.
Pregunta ràpida: és cert…?
Mira.
Aquells entrenadors, mànagers, ajudants i ves a saber què cony més.
Això ja no és boxa. És un circ ple de pallassos.
Ton pare s'hauria pixat de riure a la cara d'aquests guiris.
Pots tancar la puta boca per una vegada?
Què?
Una altra paraula de Polònia o el passat i em parteixo el cap contra la paret!
Què, collons?
Mira't. Mira't, collons. Sembles un indigent.
Fa quatre anys que ets aquí i encara no parles anglès.
Només fas que queixar-te i beure de la petaca.
- Però si no fos per mi… - Llavors què, collons? Què?
- Si jo no… - Què?
- Si jo… - Ni polonès parles.
- És el Czesiek! - Me'n vaig. Parlem demà.
No, collons! No parlarem demà.
- Ni d'aquí un milió d'anys, entesos? - Jedrek…
No et necessito, entesos?
Ni les teves divagacions ni tota aquesta merda.
Mai vas ser el meu entrenador i mai ho seràs!
- Ho entens? - Jedrzej!
Continuem.
Els albanesos parlen així.
- És una festa privada. - Mira-te'l.
- Ara què? - Malparit!
Soc de Polònia!
- No d'Albània! - Marxa.
- Aquest és el vostre campió? - Aparta't!
És una farsa! Com tot en aquesta merda de país!
El campionat, els boxejadors i el cinturó, collons!
- Tot és fals! - Per què m'has atacat a traïció?
- T'he guanyat i et tornaré a guanyar. - Vinga.
I aquesta vegada la puta de la teva dona no et salvarà.
- Que et fotin! - Merda.
Sí, vinga.
- Et tornaré a guanyar, malparit! - Esperin. Ho estic entenent bé?
- Desfia el Polonès pel títol mundial? - És clar que sí, collons!
Sí!
Això és un procés!
És una institució.
I aquest nano no li té cap respecte!
No s'hi pot entrar com si res.
Hi ha normes!
Neil!
Hola!
Sé que es necessita carnet de membre per al criquet.
Però per a la boxa?
Acceptem el repte de bona fe.
Ara foteu el camp!
Et deixaré estès a terra!
Ho faràs molt bé.
- Què és? - La teva entrada al paradís.
Gràcies.
Què és això?
- Què? - Aquella era al lavabo dels homes.
Periodistes.
Marxem.
Jo no tinc fills.
Almenys, no que jo sàpiga.
Ningú a qui deixar el meu llegat.
Però avui m'he adonat d'una cosa.
M'he adonat que, quan arribi el moment, no em penediré dels anys que he perdut.
Estaré content i satisfet perquè el meu protegit,
el meu campió,
el fill que mai he tingut, aconseguirà el que aconsegueixi.
- Salut. - Salut.
Salut, campió.
- Només vull parlar amb ell. - No pots…
- Només vull parlar-hi. - No t'ho tornaré a dir…
Vinga, Nicky.
- Només demano el que és meu. - Rascal, si us plau…
No! No marxaré fins que em contestis, collons!
La meva família es mor de gana, Nicky. No tens dret a quedar-t'ho tot!
Molt bé. Has de marxar.
- Deixa'm anar. - Vinga.
- Has de marxar. - Confiava en tu, Nicky, collons!
- Ja. - Confiava en tu, hòstia!
- Molt bé. Ves-te'n. - Et creus especial?
Espera't.
- És un escurçó! - Marxa!
- Ho sento, senyores i senyors. - Un escurçó!
Quin mal aspecte, collons.
Gràcies.
Em trenca el cor. He sacrificat molt per ell.
Però algunes persones no tenen remei.
Ell tampoc es va llegir el contracte?
Ei.
Kasia, espera.
Creu-me.
No hauria arribat on soc si no complís les meves obligacions.
De debò farem veure que això és normal?
Ha aparegut sense avisar.
Si no vols convidats inesperats, no els donis motius per aparèixer.
- I per què respons per ell? - Què?
Kasia, creu-me, no és agradable
dir adeu a un dels teus boxejadors.
És el pitjor de la nostra feina.
Però el teu marit té molt talent.
Nicky, gràcies pel sopar, però hem de marxar.
Sí, anem a casa. Però, de fet, és casa nostra?
Ei!
- Em pregunto si dormim a casa nostra. - Marxem.
Ara mateix.
Sí, campió.
Ho sento.
Ens veiem a les vuit. Parlarem del combat.
- Sí, perdona. - Bona nit, Kasia.
- Ets boja? - Què vols dir?
Ho saps perfectament. Has ofès el Nicky.
- Què et passa? - No confio en ell.
Tens un problema! Ell ens ho ha donat tot!
M'ha deixat lluitar…
M'ha deixat lluitar, t'ha tret del centre d'immigrants!
- I tu muntes una escena davant de tothom? - Tan cec estàs?
Jo estic cec? Mira qui parla. Tens una casa, un cotxe nou, aquest abric.
Un marit que pot ser campió del món. Tot gràcies a ell.
Però no, tu no en tens mai prou!
- Va fer el mateix per al Rascal. - El Rascal!
Aquesta és la meva nit! No la del Rascal ni la del Barber!
Ni del Czesiek.
Ves a la merda.
Jedrzej, va venir a Anglaterra per tu.
- Per ajudar-te. - Però no m'ha ajudat, hòstia.
És el Czesiek! Què et passa?
Que seré el millor boxejador de la història. Ho entens?
No. No ho entens.
No ho has entès mai. Recordes el Boxa Llegendes?
Et vaig demanar que et quedessis fora.
Però no, tu havies d'entrar i humiliar-me davant dels entrenadors.
I, quan va néixer el Tadek, em volies manipular per tornar.
I, quan el Nicky em va oferir un contracte, en vas malparlar.
Saps per què? Ja t'ho dic jo. Perquè no creus en mi, collons.
- No? - Sempre dius: "El teu somni s'ha acabat."
- Que no crec en tu? - No!
- No hi crec? - No!
Tenia dues feines a l'estranger perquè li fotessis cops a un sac.
Vaig deixar la universitat i els meus pares per tu.
Vaig fugir de Polònia per tu.
- On és la Universitat de Londres? - Vinga!
- I el laboratori? - Vinga!
No em diguis que no crec en tu. Ho he fet tot per tu.
Per fi som sincers, que bé.
No és per tu, pel Tadek ni per nosaltres. Només és per mi.
No és això!
On vas?
Jedrzej!
Collons!
Hòstia.
Jedrzej.
- Què hi fas, aquí? - M'he espantat quan…
Us fa res?
Podeu fotre el camp?
Creia que t'havia passat alguna cosa.
Com què?
No ho sé. Normalment, sempre vens a casa.
No…
Era a cal Czesiek.
- A cal Czesiek? - Sí.
Volia veure com estava, si estava bé.
- I? - Ja el coneixes, és dur de pelar.
Ja.
M'alegro que parleu.
Et volia demanar perdó.
Tens moltes coses al cap ara. Vull que sàpigues que et faig costat.
No sé què em va agafar ahir i…
No ho sé, però els últims sis anys han sigut durs per a mi.
- Ostres. Han passat sis anys? - Sí.
Dijous farà sis anys exactes que em vas venir a molestar al bar.
Potser podríem fer com als vells temps.
Estàs enfadada. És bon moment.
Beurem Guinness en lloc de vi.
Sí? Quedem dijous?
És l'aniversari del Tadek.
- Doncs… - Combinem-ho.
És el que volia dir.
- Fem una gran festa? - No cal.
Sí! Un pastís enorme, un munt de menjar i molts regals.
Un castell de focs que vegi tot Londres.
- Focs artificials? - Kasia!
Kasienka! Què hi fas, aquí?
- Nicky, hola! - Hola.
No sabia que ens honraries amb la teva presència avui.
Estàs preciosa.
- Gràcies. - Mira-te'l.
Té l'oportunitat de lluitar pel títol mundial i què fa?
- Arriba tard. - És culpa meva.
No et disculpis, Kasia.
Jo sempre dic que la família és el primer.
Sí.
- Me n'he d'anar. - Jo també.
- T'estimo. - Jo també.
- Adeu. - Adeu.
Adeu.
Escolta, s'està fent molta publicitat de l'afer amb el Barber.
Si vull fer bombo del combat, he de moure molts fils.
Però n'hi ha un que és clau.
M'acaba de trucar l'Eva, la periodista.
Té un bon cul.
Et vol entrevistar dijous en directe, en horari de màxima audiència.
- Què? És genial, no? - No.
- Què? - A quina hora?
- Què passa? - Res, però a quina hora?
- A la que jo et digui. - És l'aniversari del Tadek.
- Fem una festa, hi estàs convidat… - Eh.
Escolta!
Parles com si encara fossis a Polònia.
Per què hauries de triar?
Fas l'entrevista mentre jo vigilo la festa.
I vens quan acabis.
Ningú s'adonarà que no hi eres.
- Què? - D'acord.
- Sí. - Tens raó.
Una altra cosa.
Escolta'm.
Merda.
Ja comença!
Ja soc aquí!
Tadzik!
Ara torno!
Ja està, dona.
ESPECIAL ESPORTIU AMB L'EVA
Soc l'Eva Haze i estic amb el futur campió del món de boxa,
Jedrzej Czernecki, que va deixar la Polònia comunista…
- El papa surt a la tele. - …estrella de la boxa.
- Gràcies per venir, Jedrzej. - Gràcies per convidar-me.
- És un plaer… - Jedrzej.
Sí, perdona.
És una gran oportunitat per a mi.
Com a boxejador, he de deixar-me veure i ser més…
- Tadzik, et faràs mal a la vista. - És el meu aniversari.
…per ser més famós…
Ja. Jedrzej?
- Ho enyores? - Què?
- Enyores boxejar a Polònia? - Hòstia, no.
Merda. Ho sento. No puc dir "merda".
- No passa res. - Ho sento. Ja.
Almenys ara sabem que parles fluid.
- Gràcies a tu. - Què vols dir?
Quan vaig arribar a Anglaterra, no parlava gens l'idioma.
I vaig acabar en un centre d'immigració.
I allà ningú parla anglès i necessitava un intèrpret.
No va ser fàcil. Va ser dur.
I vaig veure que tothom mirava el teu programa al centre d'immigració.
Hi havia una tele diminuta…
Tadzik, tranquil, que el papa només fa el ruc.
Jedrzej Czernecki, el futur campió del món.
Ha estat una passada.
Sí, el càmera s'estava petant de riure.
El càmera? Tot Anglaterra.
Ets bo. La càmera t'adora.
De debò?
Ho dius de debò?
- I això? - No pots anar vestit de comptable.
- Anar on? - A la puta festa de l'any.
- Avui? - Sí.
Però…
No puc. He d'anar a l'aniversari del meu fill.
Jedrzej.
En aquest món, el més important són els contactes.
Tothom que has conèixer serà allà.
Tens sort de poder anar-hi.
Si vols arribar al cim, és clar.
Però molt bé. Potser la pròxima vegada.
Hola!
Eva!
Malcolm!
El Jedrzej.
- Salut! - Salut!
- Que boniques! - Ostres!
Tadek, sabates de pell.
Del millor sabater de Londres.
Per a tu.
- Gràcies, Nicky. No? - Gràcies.
- De res. - N'obrim un altre?
- Té. - De qui és?
Obre'l i mira.
- Més guants de boxa? - De grocs no en tens.
Quan vindrà el papa?
Arribarà per al castell de focs.
Ha dit "castell de focs"?
- Segur? - És clar.
Deies que arribaria per als regals.
- I ara per al castell de focs. - Rei.
En podem obrir un altre?
Obrim el següent?
- Quants en té? - Jo tinc aquest a casa.
Espera.
- Merda. - Què? Et truca la dona?
Doncs agafa'l. Potser t'enyora.
- Crec que he de… - L'agafo jo?
- No! Para! Eva, no! - No? Només la saludaré.
No! Estàs boja?
- Jedrzej? - Digui?
- Hola. - Hola?
Ja vens?
Sí, ja vinc.
Els productors m'han convidat a una copa. Diuen que és una tradició.
Ja saps com va.
Has de saludar tothom i xerrar-hi una mica.
S'ha allargat.
Volia encendre els focs.
Però el Tadzik diu que ho ha de fer el papa.
Hola? Jedrzej?
Què?
- L'hi compensaré. - Però no para de preguntar per tu i…
no sé què dir-li.
Ja ho sé, però no és el seu últim aniversari, no?
En celebrarem més.
M'haurà de perdonar, oblidar-ho.
Jedrzej, et necessita.
Collons.
He de penjar.
Cuida't.
I vigila.
Te'n vas o et quedes?
Aquesta festa… és una passada!
Kaska.
Vine aquí.
Seu.
Vine.
Seu aquí.
Vine aquí.
Et diré una cosa.
Les dones són una mica…
Una mica ximples, saps?
Però tu ets llesta.
Escolta'm.
Ets guapa.
Amable.
Llesta.
Ets…
la noia més llesta
que hem conegut aquesta colla de pallassos.
És una pena que…
les coses hagin anat…
d'aquesta manera.
- Té, fuma-te'n un. - No.
Fuma.
I després beu una copa.
Va bé, quan estàs malament.
No tens ni idea…
de com us estimo.
Ho sé, Czesiu.
Mama, el Jan i el Benjamin se n'han d'anar.
Pots encendre els focs?
Nano!
No ho ha de fer una senyoreta com ta mare,
sinó un home dret i fet.
- Ja ho faig jo, piromanet! - Visca!
Lluita.
No et rendeixis.
Vinga, Tadzik!
Som-hi.
Farà pum!
Pum!
Ostres! Som-hi!
Hòstia.
Hòstia puta.
Kasia?
Kasia!
Hòstia!
Sí?
Et penses que em deixaràs? Molt bé!
Allà.
La Kasia havia marxat.
- Allà? - És una puta passada, no?
L'Eva es va instal·lar.
- T'agrada? - És meravellós!
I qui digui que l'equilibri és la clau de l'èxit…
Acompanya'm.
…no sap què és la cocaïna.
- Molt bé! - Sí!
Hòstia puta!
Abans d'adonar-me'n, havia malgastat mig any.
Mig any perdut perseguint la popularitat…
Hòstia!
…fotent-li a l'Eva…
…i a tot el que el Jackie em posés davant del nas.
Vaig oblidar un petit detall.
Per guanyar el campionat…
Para. Fem un descans.
- Sí. - …has d'entrenar.
Què et passa?
- Ja m'hi poso. - Quan?
- Fa setmanes que no vens. - No fa setmanes…
No vull que em recordin com l'entrenador del boxejador que no va aparèixer!
- Només he d'arrencar. - Sí?
- Dona'm un cop de puny. - Què?
- A la cara. - No entenc com…
- Pega'm a la puta cara. - No, no penso…
- Que em peguis! - Para!
- Para! Què…? - Pega'm a la cara!
Pega'm!
Fes-ho, collons!
Té gràcia.
S'acosta el combat i no et veig gens pel club.
Creia que em fallava la vista, però el Pierre diu que tampoc et veu.
Ho sento, Nicky. No sé què em passa. No puc dormir.
La Kasia i el Tadek han desaparegut en algun lloc de Polònia.
Aclareix-me una cosa. Som a l'església?
- Què? - Veus que porti sotana jo?
No soc capellà. No te'm confessis.
No m'interessa gens.
Assimila que, quan vens a entrenar,
els teus problemes es queden fora.
- Entesos? - És conya?
Et sembla que faig broma?
He invertit molts diners en tu.
I vens a plorar perquè t'ha deixat la dona?
Ho entenc.
- Et parlava com a un pare. - Escolta'm.
M'importa una merda
si soc ton pare, ta mare, ta germana, ta cosina o el teu peixet de colors.
Tenim obligacions cap a l'altre.
Ja saps que, si no compleixes, hi haurà conseqüències.
- M'estàs amenaçant? - No. Hòstia puta.
Amenaçar-te, jo? Només et recordo el nostre tracte.
Ara parlem de negocis?
Sí, senyor.
Vaja.
Si la nostra relació només el laboral, dona'm els meus diners i marxo.
Quins diners?
Quins? Els que t'he fet guanyar amb aquests punys i aquests braços.
Molt bé, mirem als llibres
quant et dec.
Entesos?
Vaja.
Quin munt.
Entrada número u: 500.000 lliures.
El que havia invertit en la carrera del Rascal abans que te la carreguessis,
però em vas prometre que m'ho pagaries.
On és? El teu contracte.
- El Rascal O'Brian? - No el recordes?
Un paio enorme de collons, un boxejador impressionant.
Lleial, puntual, tenia una gran família.
Però tu em vas dir que havia invertit malament.
Vaig escoltar el teu consell i vaig decidir apostar millor.
Molt bé. Agafa'n 500.000 i dona'm la resta.
I la preciosa vil·la on vius? Quant creus que costa?
Vuit mil lliures al mes.
Però vaig aconseguir una rebaixa. No són vuit, sinó set.
- Jo no et vaig demanar cap casa! - No, però en necessitaves una.
No podies ser campió vivint en aquell cau.
I et vaig prometre que series el campió, no?
Fa tres anys que vius allà.
Collons. Com passa el temps, no?
Fem comptes.
Set mil per dotze mesos l'any per tres anys.
Són… 252.000 lliures.
Després del descompte.
Que quedi clar:
gràcies a mi, t'has estalviat 36.000 lliures.
També hi ha el Jaguar. Són 1.700 lliures al mes de lloguer.
- Gimnàs: 700 lliures amb descompte. - Què?
El Pierre, el teu entrenador.
Aquell vell malparit
t'ha estat cobrant 10.000 lliures al mes.
Encara que no apareguis.
- Després, 60.000 en tovalloles. - Què collons…?
- Quines tovalloles? - Quaranta mil.
Roba, hotels, begudes al meu restaurant, etcètera, etcètera.
- Què collons…? - Què?
- Sabates de pell? - Sí, del millor sabater de Londres.
- Era un puto regal! - Sí, un regal.
- De part teva. - Però l'hi vas donar tu!
Jo no li faria un regal tan car! Eres tu qui volia que les tingués.
- Mai tindré fills. Quines sangoneres. - Hòstia!
En resum, després de tot aquest temps, el total de les teves despeses
és d'1.919.120 lliures i 19 penics.
Encara em deus 420.000 lliures.
- Més interessos. - Interessos?
- Són… - Sé què són els interessos!
- I per què collons preguntes? - Ves a la merda, cabró!
- Això també és difícil per a mi. - Ah, sí?
Doncs no penso lluitar. I ara què?
Sense mi, no ets ningú, cabró!
El Nicky no és ningú.
Molt bé.
Escolta, som professionals.
Afrontem-ho com a tals, entesos?
No et vull pressionar.
Torna'm les claus de la casa i del cotxe.
Torna'm els meus diners i estarem en paus.
O et pots calmar una mica, reflexionar
i guanyar el puto cinturó de campió.
Uns quants combats més i tornaràs al principi.
Decideixis el que decideixis,
jo et faré costat… com un pare.
Oncle, soc jo.
Oncle.
Ho sento.
Em sents?
Ho sento. Tenies raó sobre els anglesos.
Hola?
No, hòstia! No!
No!
No, hòstia!
Oncle!
Hòstia!
Auxili!
Hòstia! Oncle!
Hòstia puta!
No!
Hòstia!
Hòstia puta!
Deia que va bé quan estàs malament.
Gràcies per venir.
Com volies que no vingués?
Com estàs?
Bé.
S'acosta el combat. Estic entrenant molt.
Me n'alegro.
Escolta, no vam poder parlar-ne…
Sí. En vull parlar, sempre he volgut.
He pensat que, ja que soc aquí, potser podries trobar un moment.
És clar.
És clar que sí.
Aquesta nit a casa meva? Puc fer el sopar.
Perdona, et puc ajudar?
He vingut a acomiadar-me'n.
Endavant.
Espera. Potser…
- Has acabat? - A tu què et sembla?
- Per això pregunto. Tinc fred. - Ja ho sé.
Ho sé perquè m'ho has dit 40 putes vegades, collons!
Tens fred perquè fa fred, hòstia!
Marxa si vols, collons. Tu i les teves botes. Té les claus.
Sempre fotent cara de pomes agres.
- Fot el camp! - T'has tornat boig?
Jedrzej!
Hola.
Com estàs?
- Descanses? - No.
- Estic cuinant. - Perdona? Cuinant?
Tinc una convidada.
Si m'aconsegueixes dues entrades VIP prop del meu racó, em faràs un favor.
- No en queden. - Són per a la Kasia i el Tadek.
És molt important.
- Merda. - Nicky, si us plau.
- Molt bé, però centra't en el combat. - Compta-hi.
Molt bé, he de penjar.
Adeu.
Hola.
- Hola. - Bé…
Perdona pel desordre, creia que vindries més tard. Ja quasi està.
Estàs molt guapa.
Tranquil. He d'agafar l'avió.
No, ja n'agafaràs un demà.
Molt bé! Una copa de vi?
He aconseguit entrades a primera fila per a tu i el Tadek.
- Jedrzej… - Ja està. Serà genial.
- Tot tornarà a ser genial. - Només he vingut a donar-te això.
- Què collons és això? - No vam poder parlar…
- Perquè vas marxar sense avisar. - Sí.
¿O sigui que vens al funeral del Czesiek
per donar-me els papers del divorci? Em cago en la puta!
He vingut perquè ell era molt important per a mi.
- Sí? - Però si et poses així…
I jo aquí, preparant el sopar com un pallasso,
tallant enciam i xampinyons en lloc d'entrenar!
Intento fer coses maques per a tu i tu vens i em dones aquesta merda?
Tu tens la teva vida i jo la meva. Firma els papers i girem full.
- Estàs amb algú? Ara ho entenc. - No estic amb ningú.
Qui se't folla?
Digues.
I bé?
Kasia! Espera!
Merd… Ho sento!
Kasiula. Escolta.
Kasia.
M'he escalfat, perdona. Escolta'm.
Estic una mica enfadat i trist.
Pel Czesiek, el campionat i tot això.
Et necessito.
Et necessito. Recordes com era tot abans?
A Polònia. Recordes que bé que estàvem?
Recorda la nostra banyera, els nostres somnis, els nostres maons.
Com de bonic i fàcil era tot quan ens estimàvem tant.
Estem a punt de fer realitat els nostres somnis.
- Els hem de complir. - Jedrzej, escolta'm.
No van ser mai els meus somnis.
- Eren els teus. - Què…?
Vaig venir perquè t'estimava.
- Sí… - S'ha acabat.
Els maons, la banyera, nosaltres.
T'ho suplico. Si us plau, deixa'm marxar.
Què collons és això? Has fet esperar el taxi?
- Espera! No marxaràs, hòstia. - Deixa'm anar!
Creus que em pots deixar així com així?
Fot el camp d'aquí ara mateix!
Ho entens?
No t'importa gens tot el que vam tenir?
- Això no s'ha acabat! Em sents? - Marxem.
Marxem, si us plau.
- Vindré a buscar el Tadek. - Acceleri, si us plau.
Acabaràs al carrer! Sola! Me l'enduré i et quedaràs al carrer!
Hòstia!
Hòstia puta…
Hòstia…
Pega'm més.
Pega'm!
Mata'm, collons!
Mata'm, cabró!
Para!
Deixa'l!
- Mata'm! - Deixa'l!
Kasia!
CAMPIÓ
AQUÍ DESCANSA EDWIN CZERNECKI PARE I MARIT ESTIMAT
Per què?
Per què em vas deixar?
APARTAMENTS BYTOM, EN CONSTRUCCIÓ
ZALEWSKI PRESIDENT
Els boxejadors es fan vells.
S'engreixen.
Beuen massa.
I, al final, es moren.
Com el meu pare.
Com el Czesiek.
I com aquest club.
Corries millor que pegues.
Tranquil.
Vinc en to de pau.
- Prou persecucions, no? - Com has sabut que seria aquí?
No saps on treballava? Doncs no facis preguntes estúpides.
Vas lluitar bé.
Però… qui sap?
Si t'hagués vigilat millor, qui sap?
Potser no hauria passat el que va passar.
Què vols?
Donar-vos les gràcies, a tu i a la teva dona.
Per què?
Per salvar-me la vida.
La teva Kasia era més bona infermera del que es pensava.
Recordeu que la Kasia va mentir al Wladek sobre les ulleres i el fetge?
- Em va dir… - Bé…
…les ulleres…
Resulta que tenia raó, com sempre.
Imagina-t'ho.
Em van diagnosticar càncer.
El Konstanty i el Henryk van culpar el Wladek de la meva fugida.
Però, abans de marxar,
es va endur algunes cintes del Servei de Seguretat de record.
Una d'aquelles cintes s'havia gravat feia molt de temps al club de Czesiek.
Edwin, t'ho diré clar.
Quan vagis a les Olimpíades, perdràs el combat.
Entesos? Has de perdre quan lluitis contra el rus.
- I què més! - Czesiu, collons!
Confio plenament en tu, Edwin.
Deixo el futur de la Unió Soviètica
a les teves mans, entesos?
I, si cau, t'has parat a pensar què li passaria al teu fill?
Creixerà?
Boxejarà?
No t'agradaria que fos campió del món?
I si li passa alguna cosa, Edwin?
I bé?
Penseu-vos-ho.
Bona sort als Jocs Olímpics, senyors.
Adeu!
- Aquests cabrons de Varsòvia! - Czechu!
Et rendiràs després de tants anys d'esforç?
- Les Olimpíades són la clau! - Collons, Czesiek…
Em trairàs després de tot el que hem passat?
Les Olimpíades són el més important.
La família és més important. Algun dia ho entendràs.
Molt bé, senyor Czernecki.
Què vol de nosaltres?
Poca cosa.
Només un autògraf.
Abans que sigui president i només el pugui veure a la tele.
TRASPÀS DE PROPIETAT
Què és això?
Torni'm el club de Czesiek.
Deus haver passat
massa temps a Occident.
T'he de recordar, tal com vaig fer amb el Czesiek, com…?
Bé, he d'admetre, senyor Czernecki,
que els seus arguments són contundents.
Mon pare va deixar de boxejar.
Però no va deixar de lluitar.
I no va deixar mai d'estimar-me.
Així és com el recordaré.
I faré qualsevol cosa
perquè mon fill em recordi de la mateixa manera.
La meva obra d'art.
Papa!
Hola!
El segon millor.
Com estàs?
- Bé. - "Bé."
- La bossa. - La bossa.
Et vindré a recollir.
- No. - Digues adeu a la mama.
- Adeu, mama. - Adeu!
Hola, Kasia!
- Què tal? - Hola!
- Posa't els guants. - Un, dos. Esquerra. Pizda!
Un, dos. Esquerra.
Ara un jab.
Un jab, amb l'esquerra.
Jab. Molt bé. I la guàrdia? Així.
Molt bé! Un altre jab.
Molt bé! Ara l'altre costat.
Així.
Molt bé. Descans.
Descans.
- T'ho passes bé? - Sí.
Sí?
- Segur que no és mentida? - No.
És mentida.
Escolta, en el fons…
no cal que t'agradi la boxa, perquè què és?
Dos bèsties donant-se cops.
Primer rep un i després l'altre.
Avorrit, no?
- Avorrit. - Avorrit.
- Marxem?
- Sí. - Sí.
Doncs marxem.
Què hauries fet avui sense el pesat del papa?
La mama m'ha comprat un llibre sobre Marie Curie.
Sí? Vigila amb les dones llestes.
Són perilloses.
Sabies que Marie Curie tenia dos Mobles en dos camps diferents?
Als anys 80, més d'un milió de persones van abandonar Polònia per la pobresa,
la repressió o per buscar un futur millor per als seus fills.
Entre ells, centenars d'atletes.
Cap altre país tenia una emigració comparable llavors.
Subtítols: Maria Romero Soronellas