Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
БОКСЕР
ЗА МОТИВАМИ ІСТОРІЙ ТИХ, ХТО ВТІК З КОМУНІСТИЧНОЇ ПОЛЬЩІ ЗА МРІЄЮ.
ЦЯ ІСТОРІЯ МОГЛА СТАТИСЯ НАСПРАВДІ.
БИТОМ, ПОЛЬЩА 1995 РІК
Чорт. Якби ж то я знав, як це описати.
Що я відчув, коли нарешті повернувся сюди після стількох років.
Старі рукавички, просякнуті потом.
Ринг, який я стільки разів бруднив своєю кров'ю.
Це було дуже давно.
Задовго до того…
як я все спаскудив.
Щоб ця історія була зрозумілою,
спершу розповім вам про свого батька.
З чого б це почати?
Що він був важкий на руку?
Як його все дратувало?
Та ні.
Почну з миті, коли востаннє бачив батька…
щасливим.
- Вставай! - Ні, дивися!
- Вставай, Едвіне! - Він добряче мене вгатив! Все добре.
- Тато прикидається. - Добий його!
- Готовий? - Ти можеш!
1971 РІК
Тато прикидається. Дивися. Спокійно.
Бокс!
- Добий його! - Лівою і правою!
- Ну ж бо, Едвіне! - Добре!
Він б'є, як вайло!
Вимотай його!
Зараз! Пішов!
Вали його!
Так!
- Давай! - Так! Гати його!
Так, Едвіне!
- Тато йому дав! - Браво!
Шість!
- Едвіне! - Лежи! Не вставай!
- Едвіне! - Дев'ять, десять!
Так!
- Я теж вас люблю. - Олімпіада!
Саме так: лівою, правою, як я показував.
- Едеку, ми будемо на цій стіні. - Під дипломом?
Добре. Давай! Лівою, правою, лівою, правою.
Давай! Один, два, давай!
- Втомився? Дужче! - Давай!
Нокаут! Тільки поглянь!
Ти станеш чемпіоном Польщі!
Молодець!
Ми всіх переможемо.
Ти диви.
Дорогою сюди думав зустріти одного боксера.
А тут їх аж двоє!
Ще й які!
Колись станеш чемпіоном Польщі, як тато?
Я стану чемпіоном світу.
Світу…
У такому разі маю попросити в тебе автограф.
А коли станеш зіркою, я тебе тільки в телевізорі побачу.
Підпишеш?
Так.
Дуже дякую. Добре.
Краса.
Поставлю в рамку. А це - тобі.
- Дякую. - Чемпіони світу дають багато автографів.
Чим можу допомогти?
Ми прийшли привітати наодинці.
Якщо можливо.
- Почувайтеся як удома. - Чеху.
Покажи.
На рингу він зробить те, що ти йому скажеш.
Панове, це справжній симбіоз.
Як у Польщі.
Панове, хай щастить на Олімпійських іграх.
- Варшавські вилупки! - Чесєку!
Олімпіада - це головне! Це твоя мрія!
Головне - це сім'я. Колись ти зрозумієш.
Іди в сраку, принцесо.
Дай сюди.
Це був останній раз, коли мій батько заходив у клуб Чесєка.
- Ще раз! - Давай.
На Олімпіаді тато бився з росіянами.
- Бий його! - Бився і програв.
Покажи йому ще раз.
І втратив кар'єру.
Він став тінню колишнього себе.
- Бокс. - Давай!
- Чесєк. - Покажи!
- Його клуб. - Обережно! Єнджей Чернецький!
- Нокаут! - Звіяло вітром.
- Вибач, тату. - Сядь отам.
Всади туди свою сраку!
Ти маєш вчитися, ясно?
- Ти маєш, бляха, вчитися, ясно? - Я вже все вивчив.
Он як? Вивчив? То вчи наступний розділ і…
- Тоді знайшов роботу шахтарем. - І наступну книжку, і наступну.
А мене поховав під горою книг.
Освіта.
Його хвилювало тільки це.
А мене - не дуже.
Хто знає три стадії клітинного дихання?
Може, Чернецький?
Назви стадії клітинного дихання.
Гліколіз, цикл лимонної кислоти і окисне фосфорилювання.
Це правильна відповідь.
Фосфорилювання: ланцюг транспортування електронів і хеміо…
Сідай.
Генерована енергія створює протонний градієнт, який…
Та сядь ти!
- Дядьку? - Єндруло.
Застрибуй.
З днем народження, малий. Будьмо.
Що з тобою сталося?
Забагато вчився.
Ісусе.
Покажи руку.
Ґабі - медсестра.
У тебе вже є дівчина?
- Я не маю часу на дівчат. - Збіса правильно!
Баб дорого утримувати.
Треба годувати, поїти і двічі на день спускати з ланцюга на секс.
- Чесєку! - Ага.
Можеш увесь час тримати на ланцюгу.
Чесєку!
Що за день народження без подарунка?
ЕДЕЛЬ БІТТЕР
Дякую.
Тільки журнал не замасти.
НОВИНИ БОКСУ ЛЮДИНА, МІФ, ЛЕГЕНДА
Оце звір. Тільки дивися, щоб тато не знайшов, ясно?
Так точно.
Я любив проводити час з дядьком.
Гадаю, проблема в тому…
На жаль, не всіх у сім'ї це влаштовувало.
ВІДРОДЖЕННЯ НІЛА МАК-КАВАНА
- Неможливо, щоб капіталістичні країни… - Де ти це взяв?
Друг дав у школі.
У сраній школі? Де ти це взяв?
Едеку! Нащо ти так із сином?
…придушення протестів…
Загалом, поїдемо туди, на Захід…
Я ж казав, щоб твій клятий брат…
- Чекай… - Тримався від нас подалі!
- Так чи ні? - Куди ти?
- Розберуся із цим раз і назавжди. - Тату!
А ти сиди, бляха, тут. Потім поговоримо.
Тату!
Зачекай.
Едеку, чекай.
Заспокойся. Дихай.
Я не міг позбутися відчуття, що в тому, що відбувалося з батьком…
Дихай глибоко.
…винен я.
Ще раз. Видих, вдих.
І підручниках не писало, що батькові легені
обернулися на брудну, убиту губку.
Втім, того дня я зміг себе переконати, що він одужає.
Я лише мав робити, що він хоче.
КІНЕЦЬ НАВЧАЛЬНОГО РОКУ 80/81
І учень з найвищим середнім балом у класі -
МАРІЯ СКЛОДОВСЬКА-КЮРІ
Єнджей Чернецький.
Я ще ніколи не біг так швидко додому.
Хотів показати йому свої оцінки, щоб він нарешті мною пишався.
НОВИНИ РИНГУ ВТРАЧЕНЕ ЗОЛОТО ЕДВІНА ЧЕРНЕЦЬКОГО
ІГРИ XX ОЛІМПІАДИ НЕВДАЧА ЕДВІНА ЧЕРНЕЦЬКОГО
Так…
Тихенько.
Тихенько…
- Мені більше не хотілося вчитися. - Гей.
- Не думав, що ти прийдеш. - Я хотів забути.
Чому?
- Хотів, щоб життя було справедливим. - Через батька.
Похорон сьогодні.
Співчуваю.
- Заткнися. - Що?
- Припини. - Мій тато казав, він був хорошою…
Та найдужче я хотів комусь врізати.
- Годі про нього! - Чорт!
Чорт, він не був хорошою людиною!
Забираймося.
Бачу, ти хочеш комусь вломити.
Оглух, принцесо?
Хочеш битися? Ну?
То бий.
Оце і все?
Бий!
- Вдар мене! - Чорт!
Бий мене!
Давай! Вдар мене!
Чесєку, досить!
Вір мені, сеструню.
Бий!
Будеш плакати, принцесо?
Якщо хочеш комусь вломити, навчися робити це як слід.
Усім тілом!
Сховай підборіддя! Отак!
Як бик!
Танцюй!
Танцюй на могилі кожного засранця, який стане в тебе на шляху.
Бий далі!
Опусти підборіддя!
Кайфуй! Живи!
Бий!
Єндруло…
ти готовий.
- Стій! - З лівого боку!
Навряд чи я був готовий.
1985 РІК ЧЕМПІОНАТ ПОЛЬЩІ
Один! Два!
- Ні! Воруши кістлявим задом! - Три! Чотири! П'ять!
- Вставай! - Шість!
Вставай!
Дареку!
Чернецький впав на ринг, наче блискавкою підкосило.
Не будьмо жорстокими. Це його перший чемпіонат Польщі.
- Його відлупили, як маленьке дівча… - П'ять! Шість! Сім!
Сім!
- Вісім! Продовжиш битися? Добре. - Давай!
- Єнджею! - Бокс!
Давай, друже!
Давай, Єнджею!
- Єнджею! - Припини бій! Будь ласка!
Яка серія надзвичайно потужних ударів!
- Чернецький ледь стоїть! - Стоп!
На щастя, рефері оголошує раунд, рятуючи Чернецького.
Схоже, Чернецький-молодший, на жаль, не успадкував
блискучого таланту свого батька Едвіна. Хай спочиває з миром.
- Це було… - Чудовий раунд.
Усе гаразд.
Дуже добре, все за планом. Ти тримаєш його під контролем.
Єндруло. Бачив цицьки жінки в першому ряду?
- Якої? Там? - Ага.
А коментатор і чемпіон Юрек? У нього вуса чи він просто лисий?
- Я не… - На що витріщаєшся?
На натовп! А твій суперник тут.
- Робить, що хоче! - Припини!
Пішов ти!
Тренер Чернецького хоче закінчити роботу, почату суперником.
Припини, щоб тебе!
- Припини, чорт забирай! - Або що?
- Заплачеш? Принцесо? - Сука.
Ти хотів побити когось, а човпуть тебе, як якусь пуцьку.
- Що, бляха? - Хочеш когось відгамселити?
- Так, бляха! - Точно?
То зроби це!
Дайте його, бляха, сюди!
Схоже, в Чернецького прилив сил.
- Стоп! Назад у кут! - І нокаут!
Це неймовірно!
- Неймовірно! - Нокаут!
- Це кінець! - Єнджей Чернецький, чемпіон Польщі!
Наступний крок - Чемпіонат Європи в Лондоні!
Молодець!
Молодець, Єндрусю!
Молодець, Єндруло!
Так!
Час отримати нагороду від президента Польської асоціації боксу,
товариша Константина Залевського.
Молодець.
Який батько, такий син. Вітаю.
За майбутнього олімпійського чемпіона.
Наш хлопчик сьогодні бився як звір.
Може втратити все, як батько…
- Цить! - Що? Не сприймай особисто, малий.
Я без зневаги. Просто в нас цього року є серйозні хлопці.
- Знов ти напився. - Сказав тверезник.
Чесю…
Я двічі був на Олімпіаді.
Двічі привозив золото. І що тепер?
- Коментую срані турніри. - Бляха!
- Глянь, що наробив! - Я?
Викапаний тато!
Привіт.
Що читаєш?
Книжку.
Це я помітив.
Хороша?
ОСНОВИ ОРГАНІЧНОЇ ХІМІЇ
Як щодо практики? Може, пані вип'є чогось органічного?
- Я про горілку. - А, то був жарт.
- Так. Вдалий? - А ти як думаєш?
- Чого хочеш? - Щоб мені дали спокій.
Он як? А випити?
- Ні. - Одну чарку, і я дам тобі спокій.
Знаєш, що означає «ні»?
Ні.
- Приємно було поговорити. - Чекай.
Зачекай. Хвилинку.
Спитай у мене будь-що з тієї книжки.
Якщо не відповім, піду. Ти мене більше не побачиш.
- Яка шляхетність. - Так. Навіть заплачу за твою вечерю.
І за випивку.
Тобі явно не завадить.
Три стадії клітинного дихання?
Оплати рахунок і замов мені келих…
Гліколіз, цикл лимонної кислоти і окисне фосфорилювання.
Дурням щастить.
Що з тобою сталося?
Залицявся до дівчини у барі і, сама знаєш.
Ні, в мене був бій.
- На Чемпіонаті Польщі. - Бій?
Я переміг нокаутом.
Вітаю.
«Вітаю»?
- Тобто? - Нічого.
Тобто - нічого?
- Ну, який сенс у боксі? - Який сенс у боксі?
Двож дикунів чистять один одному пики.
- Так. - Спершу б'ють одного, потім другого.
Змийте і повторіть.
Як на мене, це нудно.
У хімії й боксу багато спільного.
Як це?
І те, і те дуже нудне.
Тоді чому ти боксуєш?
Чому ти вивчаєш хімію?
- Я перша спитала. - А я - другий.
Я не знаю.
Ти чогось не знаєш, пане Боксере-Хіміку?
Мені обіцяли вина.
Здається, так.
Франю, вина, будь ласка. Яке припало пилом.
Ми пообіцяли одне одному не поспішати.
У мене була Олімпіада, а Кася мала закінчити університет.
Тож, звісно, за три тижні ми побралися.
Браво!
Медовий місяць був як сон.
Теплий.
Сонячний.
Ми маємо право на страйк!
Знайомства з фантастичними людьми.
ХОЧЕТЕ ПРАЦЮ - ДАЙТЕ ЇЖІ
Був шведський стіл, що ломився від їжі.
І тайський масаж.
Ми навіть почали будувати дім.
Цеглина за цеглиною.
Він був ідеальним.
- Не забийся. - Єнджею!
Ходімо.
- Швидше! - Цить.
Пакуй, пакуй.
- Жінки - до праці. - Тихо ти!
Що?
- Хтось може прийти. - Тихо.
Агов!
- Хто там? - Швидше, хапай!
Он вони!
- Маріане! - Туди!
- Стій! - Юреку, хапай їх!
- Туди! - Туди!
Я тоді не знав, що то були найкращі роки мого життя.
Ми були бідні, але шалено закохані.
- Швидко! - Ніщо не могло нас розлучити.
Хіба що смерть через мою дурість.
Буде дуже гарно.
Так, давай їх сюди.
- Боже, яке важке. - Обережно.
Гадаю, нам знадобиться більше розчину.
Але коли закінчимо,
сидітимемо там щовечора і говоритимемо на важливі теми.
Що думаєш?
Що?
Цегла.
Так. Гарно.
- Що таке? - Нічого.
- Усе добре. - Усе добре?
- Ти ж можеш мені сказати. - Ну, я чемпіон Польщі і…
Я мушу красти цеглу, щоб зробити ванну.
Ти ж знаєш, що її ніде не можна дістати.
Знаю.
- Ми заслуговуємо на краще. Ти точно. - У мене чоловік-чемпіон.
Завдяки тобі в нас є житло. Куди краще?
Є куди. Слухай.
У якій нормальній країні я б не міг купити ялинкові прикраси?
Мені подобається наша ялинка.
Та й не дочекаюся, коли вже прикрашу її олімпійською медаллю.
А я довіку потім коментуватиму бої.
Що тебе вкусило, буркотуне?
Треба тікати з Польщі.
Що?
Ми маємо поїхати.
- Ти серйозно? - Так, дуже серйозно.
- Як? - Як завжди.
У мене навчання, у тебе Олімпіада. А мої батьки…
Марія Склодовська отримала дві Нобелівки за те, що сиділа у Польщі? Ні.
- Вона поїхала у Францію. - То нам треба у Францію?
Ні! Не у Францію - краще!
В Англію.
- В Англію? - Так.
Так. Чемпіонат Європи буде там. Ти вчилася б у Кембриджі чи Оксфорді.
У Лондонському універі.
Атож! Мала б справжню лабораторію.
Я б заробив мільйони в професійному спорті!
А не… Серйозно!
А дитину купали б у джакузі!
А не в якійсь мурованій ванні!
Як нормальні люди.
А в яку б школу пішла наша дитина?
Тобто, в яку?
У найкращу.
Носила б гарну, пахучу форму.
Але якщо буде дівчинка, їй доведеться вчитися їздити верхи.
Без проблем. Поставимо стайню між басейном
і садовим лабіринтом.
Щоб наша дитина там загубилася?
Тоді зробимо другу, третю чи четверту.
Наробимо школу дітей.
ЧОРНИЙ
Зосередься!
Один, два, один, два! Рухайся!
Що з тобою сьогодні?
- Дядьку, мені треба тікати. - Не тринди, зараз лише восьма вечора.
Ні. У Лондоні з Касею.
Вийдіть! Десять хвилин перерви. Швидко!
- Жартуєш? - Ні.
Стільки років…
Ти майже відчуваєш її смак… Можеш стати олімпійським чемпіоном.
А тоді що? Коментуватиму бої, як твій друг?
А якщо програю? Гаруватиму на шахті, поки не сконаю?
То ось у чому річ.
- Ні, облиш. - Це через твого старого.
Ні! Це через мене.
Я хочу заробляти, як професіонал.
- Думаєш, твій батько… - Навіть не починай.
- Він не програв Олімпіаду. - Не треба!
- Ти не знаєш… - Припини!
- Він не… - Припини, бляха!
Я залишуся в Лондоні.
Він не програв.
Дуже гарно.
Ти б більше хотів джакузі?
То буде комусь гарний подарунок.
- Маєте план? - Так.
Почекаємо в готелі, поки всі не поснуть.
Вислизнемо на пошуки «людини, міфу, легенди».
- Що? - Геніально.
Що?
Упевнений, що хочеш цього?
Бо коли ти це робиш, це квиток в один кінець.
Тебе ніколи не пустять на польський ринг. Ти втратиш медалі, свободу.
Можуть і вбити. А Кася?
Ніякого університету.
Кар'єри не зробить.
Подруги її не впізнаватимуть - через страх.
Ми це робимо.
- Єнджею, твоя рука. - Пусте, не хвилюйся.
Ти про неї подумав? У мішку її провезеш?
У тебе немає якогось друга, щоб допоміг?
Хто возить контрабандою кристали чи лисяче хутро?
Лисяче хутро…
Кася не лисяче хутро.
Боже, я ненавиджу кров.
Я знаю!
Що?
Здається, у мене є ідея.
Документи?
Гаразд.
Я домовився, що Ґабі поїде на Чемпіонат Європи
як асистентка лікаря національної збірної.
- Вітаю. - Єндруло, будь ласкавий, стули писок.
Вона не поїде.
Кася вдасть із себе Ґабі.
Але вони зовсім не схожі.
Що ти кажеш? Тому ми поміняли фотографії, глянь.
Але…
Ось твоє направлення. Запам'ятай дату народження.
- Я ж нічого не знаю про роботу медсестри. - Впораєшся.
Наші друзі зі Служби безпеки теж нічого не знають.
- Помахаєш паспортом Ґабі, і все. - А як вони щось захочуть?
- Касю… - Я не тямлю у ліках і першій допомозі.
А якщо у когось почнеться кровотеча…
Візьми себе в руки.
Ви обоє знали, що буде нелегко.
- Так? - Він робить це зі мною щодня. Тепер бачиш.
Якщо не можете, вирішуйте негайно.
Вона зможе.
- Ти зможеш? - Так?
Ти зможеш.
Пригощайся.
Ґабі.
Спакуй це для них.
- Ні! Це купа грошей. - Це копійки. Буде для початку.
- Ні, це купа грошей… - Не патякай.
Ось адреса поляка, який вам допоможе.
Друг друга хлопця, якого я тренував.
Касю, ти перша.
- Що, зараз? - А коли? Завтра?
- Ні, я хочу пісяти. - Та бляха-муха!
Гаразд, ми підемо перші, ти за нами.
Вони мої…
Права.
Вже за ними сумую.
- Чесєку… - Мої дівчатка.
ГРОМАДЯНСЬКА МІЛІЦІЯ
І найголовніше: ніхто не має знати, що ви знайомі.
Чеслав Трела. Тренер чемпіона Польщі.
Усе добре.
- Єнджей Чернецький. - Знаю.
Паспорт на зберігання.
Ми б не хотіли, щоб він загубився.
Дякую.
- Гей. - Привіт.
Мої друзі зі збірної Польщі.
Чемпіони у кожній ваговій категорії.
Більшість цих довбнів не могли написати своє прізвище.
- Здається, я закохався. - Цвіт нації.
Дупа пружна, як м'яч.
Але для комуняк ми були як сексуальна дупа в обтислій спідниці.
Є проблема.
Не бачу вашого імені у списку пасажирів, громадянко.
Це тому, що я медсестра.
Тобто заміняю медсестру.
Я теж медсестра, але друга захворіла на грип.
Мені сказали по телефону. А ще в мене є цей лист.
- Я мала бути тут о сьомій. - В сраку турнір.
- Я трахну медсестру. - Що?
Що?
Що? Тобто одразу після мене?
Глянь на нього!
Перепрошую.
Можна?
Дихніть на мене, громадянко.
- Прошу? - Дихніть на мене.
Ви пили.
- Ні. - Ще й сьомої немає.
- Це сироп. - Сироп?
Громадянко, ви не схожі на людину, яка зранку любить випити.
Тож я перепитаю вас лише раз.
Що громадянка хоче мені сказати?
Я не знаю, чи варто.
Але я боюся, це спливе.
Спливе.
Давно у вас темні кола під очима?
Кола?
Схоже, у вас серйозні проблеми з печінкою
на дуже запущеній стадії.
Я б звернулася до лікаря якнайшвидше.
Справді якнайшвидше.
Дякую.
Цить, он вона іде.
- Сідайте. - Проявіть повагу, панове.
Привітик.
Привіт.
- Я Кшись. - Привіт.
- Тримай його в штанях. - Прошу, сідайте.
- Добрий день. - Добрий день.
Ви ж на заміні, так?
Рушаймо.
Бувайте, порожні полиці крамниць.
Крадені цеглини і різдвяні ялинки без прикрас.
Я їхав до країни, де мене нарешті поважатимуть.
Щойно ми перетнули кордон,
як я відчув, що клуб Чесєка став далеким вицвілим спогадом.
Я не плакав за ним.
Найголовніше було те, що чекало попереду.
Ми тут, чуваче!
Лондон, лялю!
Прокидайтеся! Це Лондон!
…він передає мені троакар, а я дивлюся на нього і кажу:
«Навіщо мені троакар, якщо пацієнт живий?»
Ще далеко? Мені треба в туалет.
Знову?
На якому тижні?
Перепрошую?
На якому ви тижні?
Гарне запитання.
Хвилина в Лондоні - і я збагнув,
чому ті два гицелі нас пильнували.
- «Феррарі»! - Гей!
Чому забрали наші паспорти і не випускали нас із готелю.
- Яцеку, повернися. - Зайди.
Бо Захід був іншим світом.
Повний перспектив і можливостей.
- Мапа. - Чорт, це просто космос!
- Так? - Глянь, Єндрусю.
- Дармовий шампунь. У пляшечках. - Круто.
Вдома продаватиметься отак! Щоб мене.
- Пильнуй лікаря, я - медсестру. - Добре.
Ти бачив ці рушники?
Матінко! Єндрусю!
- Що? - Як думаєш, скільки вдасться поцупити?
- Не знаю. Скільки запхаєш в сумку? - Добре.
- Точно. - Шкода, що ванна не поміститься.
Мурована - це класно, але ця прекрасна.
Здається, це мармур!
Єндрусю, глянь! Може, одягнути його завтра на ринг?
- Авжеж. На спині є твоє прізвище? - Не знаю.
- Нічого. - Що ти робиш?
- Хто, я? - Так.
Іду трахати медсестру.
Ясно. А нащо сумка?
Парашут.
А, круто.
- Я в ванну. - Давай.
Боже…
Чорт.
- Що ти робиш? - Тихо.
З глузду з'їхав?
Гаразд.
Слухай. Вони охороняють коридор.
- Виліземо через вікно. - Жартуєш?
- Повір мені. - Я не полізу!
- Понесу тебе на спині… - Слухай…
- Ти важиш кілограмів 50. - Слухай.
- Я не можу вийти взагалі. - Тихо.
- Єнджею. - Ти важиш 50 кіло.
- Це третій поверх… - Я вагітна!
Що ти кажеш?
- Боже, це ж класно. - Ні, чекай.
- Я не можу. - Можеш.
- Ні. Чесєк мав рацію.
- Ні. - Так.
- Нас спіймають. - Ні.
- Де я виховуватиму дитину, у камері? - Ні. Касю, годі.
Послухай мене.
Пам'ятаєш, як ми познайомилися? І ти спитала, чому я боксую?
Тому що бокс - це мій єдиний щасливий спогад з дитинства.
Глянь! Бачиш?
Бачиш можливості? Я не хочу їх втратити.
Я хочу, щоб наш син виріс там.
Щоб не проходив через те саме.
- Добре, але по стінах не поліземо. - Добре. Як скажеш.
Вийдемо по-нормальному.
Добре.
План такий. Завтра чемпіонат.
Перед кожним боєм я лишаюся на 15 хвилин сам.
П'ятнадцять хвилин. Це наш шанс.
Як почуєш з динаміків: «Чернецький»,
ЧЕМПІОНАТ ЄВРОПИ 1988 РІК
ПОЛЬЩА
вислизай і чимдуж біжи до виходу.
- Добрий день! - А зараз швидше.
Ліву руку вище вище.
Лівою, лівою. Лівою, правою.
Так. Ще раз.
Довга ліва.
- Що таке? - Не міг спати у тому готелі.
- Там надто гучно. - Ти хочеш перемогти чи здатися?
Я виграю. Щойно назвуть моє ім'я.
Це добре.
Одна…
і друга.
Добрий день, лікарю.
- Вітаю, панове. Вам допомогти? - Не треба.
Я просто хотів сказати, що Владек буде тут до ваших послуг.
Думаю, допомоги медсестри Ґабріели буде більш, ніж досить.
Я наполягаю.
Треба підтримувати медичну службу.
Так, пане Крушельницький?
«Доктор Крушельніцький», якщо можна.
Дякую.
Наступні двоє бійців виходять за п'ять хвилин.
Майбутній олімпійський чемпіон потребує спокою і тиші, щоб зосередитись.
Краще ходімо.
Джеймсе Тейлор і Єнджею Чернецький, готуйтеся.
Бачу, ти тяжко працюєш.
Так, лікар готує кабінет.
Гаразд.
Я на хвилинку.
З нашої останньої розмови
мені не дає спокою одна річ.
Мій батько все життя працював на Партію.
Але він вів здоровий спосіб життя.
Ніяких цигарок.
Ніякого алкоголю.
Святий.
І на свій 60-й день народження
він йде до своєї кімнати,
засинає і…
помирає.
- Чому ти мені це кажеш? - Я питаю.
Я маю знати чому.
І чи ти думаєш, що це спадкове.
Хвилинку.
Джеймсе Тейлор і Єнджею Чернецький, готуйтеся.
Треба перевірити твою сечу.
Сечу?
Зараз?
Якнайшвидше. Це може врятувати тобі життя.
Добре.
- Відійди. - Добре.
Чернецький? Єнджею Чернецький, будь ласка, на ринг.
Сестро!
Сестро, куди ти йдеш?
Ґабі! Треба людину зашити.
Неси шовний матеріал!
Швидше!
Чернецький? Єнджею Чернецький, на ринг, будь ласка!
ЧОЛОВІЧА РОЗДЯГАЛЬНЯ
Але де він?
Він утік?
Це неможливо!
Не можу повірити, що це сталося! Який батько, такий син!
Нікому не можна вірити. Стільки років. Спіймайте його…
Спіймайте його!
Чекайте.
Отам.
І… там.
До наступного разу.
- Лікарю, мені треба в туалет. - Так, звичайно.
Я шукаю Ґабріелу.
Вона була десь тут. Може, пішла в туалет.
- Може, я допоможу? - Треба лишити це на зберігання.
- Добре. А що це? - Сеча.
Сеча?
Моя сеча.
Вона в моїй чашці.
Ти здурів?
Перепрошую, пані.
- Та оскільки ви тут… - Вибачте.
- Я поспішаю. - Бартош.
Рада знайомству
- Де медсестра? - Це що, жарт?
- По-вашому, це смішно? - Бляха.
- У моїй чашці? - Де вона?
- Не знаю. - Тобто?
Я не знаю. Чорт!
- Узяв і насцяв туди. - Он вона!
Гей!
Будь ласка, пані…
Гей!
Ти!
Довбана срака!
Єнджею, швидше!
- Чорт. - Коли ми вже прийдемо?
Заспокойся.
- Так, дай мені! - Ні!
Що сталося?
Дівчина з бару мені відмовила.
- Серйозно. Що сталося? - Ми будемо жити у такому!
В отому?
Трохи замалий.
Добудуємо друге крило. Більше.
Ти, я і Тадеуш.
Ходімо.
Тадеуш?
Гарно.
- Не туди? - Який номер?
Тридцять один.
Тридцять один. Сюди!
- А як він тут більше не живе? - Може, вийшов.
- Що тепер? - Не знаю.
- Чим можу допомогти? - Добридень. Мене звуть Кася, а це…
Я небіж Чесєка.
- Якого Чесєка? - Він сказав, ви друг якогось друга.
Ми приїхали з Польщі.
Наш дядько Чесєк керує боксерським клубом.
Він сказав, ми можемо пожити у вас.
Чесєк? Боксер?
- Так. - Битом!
Так!
Заходьте, прошу!
Так здалеку! Як ви…
Ну, з Битома до Лондона!
Як ви це зробили?
Кася біжить.
Чесєк валить їх на підлогу.
Ми вибігаємо крізь ворота - і ось ми тут.
- Головне, що вдалося. - Але той хрін забрав наші паспорти.
Що, як поліція вимагатиме документи?
Це не Польща.
Тут, в Англії, коли нас щось турбує,
ми п'ємо чай.
- Добре. - Ми дуже тобі вдячні, Каролю.
Зви мене Чарльзом.
- Я думала… - Я вже англієць.
Щойно приїхав у Лондон, змінив ім'я.
Чарльз. Просто Чарльз.
Тепер я Кейт, а ти - Єндрю.
Так!
Ні-ні, не Єндрю. Ендрю.
- Ні, але… - Кейт і Ендрю.
- Але… - Любі мої.
- Звісно. - Так.
Точно! Ми хочемо якось віддячити.
- Не треба. Та й у вас немає грошей. - Ні, в нас для тебе дещо є.
Але я навіть не боксую.
- Чекай! - Ні!
Глянь! Бачиш? Тут зашиті гроші.
Ми їх провезли.
Дуже кмітливо.
- Ми хочемо поділитися. - Вам вони потрібні більше.
Я радий, що маю тут з ким поговорити польською.
Дякую.
Я принесу тобі компрес для руки.
Ні, немає потреби.
БОКСЕРСЬКИЙ КЛУБ «ЛЕДЖЕНДС».
Приїхали. Щасти.
- Хоча навряд чи удача тобі потрібна. - Дякую.
Дякую, що підвіз.
Клуб Ніла Мак-Кавана.
Я нарешті знайшов своє місце у світі.
Так! Класне місце! Це не сарай Чесєка, га?
Вибачте, вам допомогти?
Так.
Скажи йому.
Ми хочемо поговорити з Нілом Мак-Кавана.
Ідіть ліворуч, вийдіть за двері і котіться до біса.
Це приватне заняття.
- Це приватне тренування. - Гей!
- П'ять хвилин. - П'ять хвилин, будь ласка.
- Ти ще не вшився? Звали. - Добре.
Забери мене від…
- Чекай! - Гей!
Гей…
Ніле!
Ніл Мак-Кавана?
Вибачте!
- Крісе, хто це? - Вибачте, Ніле. Ви маєте піти.
Ні!
- Я Єнджей Чернецький. - Його звати Єнджей Чернецький.
- Чемпіон Польщі. - Він чемпіон Польщі.
Я хочу, щоб ви представляли мене.
Він хоче стати професійним чемпіоном і він представляти його.
Ви представляти мене.
- Так. - Що ж…
У мене є чемпіони, які мені треба.
Та якщо хочете тут тренуватися,
Кріс розповість вам про місячну оплату, так?
- Вибачте, ви маєте піти. - У нього є чемпіони.
Можеш боксувати, але за гроші.
Мабуть, ти неправильно переклала.
- Чекай. - Стій. Гей!
Ніле!
Я чемпіон.
Можу тренуватися де завгодно, але хочу тренуватися в тебе.
Тобі пощастило.
Мій чоловік каже, що вам пощастило, що він може битися за вас.
Тобі щастити, що я тут.
Так. Гаразд.
Іди сюди.
Бачиш здорованя в кутку?
Він чемпіон Румунії у важкій вазі, ясно?
Зараз він номер 40 у рейтингу WBC.
Це Всесвітня боксерська рада.
- Я знаю. - Ясно?
Тож я скажу тобі наступне.
Виграй олімпійське золото.
Тоді й поговоримо.
Але зараз, як бачите, я дуже зайнятий.
Двері отам. Гаразд? Дякую.
Він сказав, що вони вже професіонали.
Не думаю, що ти їм тут потрібен.
Ходімо.
Гей! Скажи йому: «Ти пошкодуєш».
- Чорт забирай. - Ні!
Кажи, бляха, Касю!
Він каже, що ви…
- Ви пошкодуєте. - Так.
- Ви шкодувати. - Я пошкодую?
- Так. - Так.
Я таких нікчем, як він, клав у першому раунді десять років тому.
Скажи йому: «Я їх відмудохаю».
- Він може… - Знищити!
- Він знищить будь-кого з ваших бійців. - Я їх уб'ю.
- Може вбити будь-якого з них. - Так!
Я не боюся комуністів, а злякаюся якогось румуна? Старий!
Я всі ваші срані пояси позабираю, ясно?
Я тут усім дам тягла. Скажи йому. Я, бляха…
Агов!
А мене?
Албанець думає, що подужає мене?
Рою!
Не лізь у це. У тебе попереду бій.
Розслабся. Де твоє милосердя?
Мені треба спарингувати, так?
- Думаєш, подужаєш мене, гівнюче? - Що він каже?
- Він хоче битися з тобою. - Битися зі мною?
Що? Ні. А рука?
В сраку її. Іди.
- Єнджею… - Іди!
- Ні, будь ласка. - Так.
- Твоя рука… - В сраку її. Просто йди.
- Але… - Іди і не принижуй мене.
Іди.
Отак, друже. Тобі срака.
Гаразд, хлопці, бийтеся чесно, наче це справжній бій.
Нижче пояса не бити. Торкнулись рукавичками і до роботи.
Албанець ніхріна не знає, що таке чесно.
Дзінь-дзінь.
Бокс.
Давай, Рою!
- Давай! - Рою!
Давай, Рою!
Куди ти?
Куди ти подівся?
Це все, на що ти здатний? Ти можеш краще.
Дармовий удар!
- Давай! - Покажи йому, Рою!
- Давай! - Твій перший бій?
Давай. Ти зможеш.
Рою!
- Давай. - Лівий удар майже такий, як англійська.
Боже, та ти смерті шукаєш!
ЧЕМПІОН СВІТУ У СЕРЕДНІЙ ВАЗІ
Здається, албанець злий.
Давай.
Що це, в біса, було?
Ти в порядку, синку? З тобою все гаразд?
Давай, бляха!
Хочеш, щоб я тут кінчив?
ЧЕМПІОН СВІТУ У СЕРЕДНІЙ ВАЗІ
Вставай!
- Вставай! - Він встає.
Йому мало.
Іди, бляха, сюди.
Іди сюди.
Гаразд.
Стійте!
- Зупиніть бій, прошу! - Скажи, щоб він лежав.
- Єнджєю… - Забирайся.
- Касю, йди. - Не вставай.
- Скажи, щоб лежав. - Не вставай.
Ні!
Геть від нього!
Геть!
Просто йди!
Отже, я найкращий в Албанії!
Де б'ються жінки.
Якого хріна ти прийшла?
Вибачте.
Я ж сказав не заходити.
- Нащо ти зайшла? - Я непокоїлася.
- Ти лежав на підлозі. - То й що? Це бокс.
Падаєш - і встаєш. Я їм майже показав.
- Я б переміг. - Тією рукою?
Байдуже!
Ти розумієш?
Я ж попросив тебе.
Я попросив: «Зачекай надворі».
І що ти зробила? Зайшла. І тепер я не можу повернутися.
Бо ти мене принизила перед найкращими тренерами в країні!
Добридень.
Вибачте за втручання.
Джекі Босс.
- Що? - Каже, що його звати Джекі Босс.
Я зрозумів. Спитай, чого він хоче.
- Чого вам треба? - Слухайте.
Я бачив, як ти бився.
І те, як ти витримав удари самого Роя Барбера.
Бляха, чуваче.
У тебе талант.
- Він знущається? - Заспокойся.
Вибачте.
Ти… б'єшся… добре!
«Я добре б'юся», чула?
Гаразд, він не дитина. Він просто поляк, ясно?
Перепрошую.
Ну? Що?
Чого вам треба?
Я шукаю конкретний тип боксера.
Шукаю джорніменів.
Він каже, що шукає…
Джорніменів.
У світі боксу джорнімен - це…
Як товста подруга сучки.
Вона завжди поруч, гуляє.
Може, якийсь хлопець спробує її трахнути.
Але після вечірки вона їде додому сама.
Січеш?
- Що він каже? - Не знаю.
Що він спав з товстою жінкою.
В дупу. Ходімо.
Поясню інакше.
Джорнімен -
це той, хто б'ється з чемпіонами.
Але сам ніколи ним не стане.
Ти виходиш на ринг з великими.
Влаштовуєш добрячий, в біса, бій.
Та наприкінці 12-го раунду, коли ти падаєш…
ти вже не встаєш.
І найкраща частина.
Ми платимо готівкою.
«Готівкою». Чого він хоче?
Я не впевнена,
але думаю, він хоче, щоб ти програв бій за гроші.
Пішов ти, чуєш? Пішов ти.
Отже, ні?
- Слухай… - Ходімо!
Послухай.
Якщо передумаєш,
подзвони.
Відвали.
Ходімо, Касю.
Добре. Ого.
Дякую. Вибачте.
- Це не означає, що вони не хочуть, щоб ти… - Секунду.
Чорт забирай. Єнджею!
- Що? - Єнджею, іди сюди!
Єнджею, йди сюди!
- Що сталося? - Глянь.
Паскудство.
Чорт забирай!
- Довбана срака. - Що сталося?
- Це ти мені, бляха, скажи. - Про що ти?
Про що я? Що це?
- Боже. - Що ти белькочеш?
- Вас пограбували. - Він бреше нам у вічі!
- Падло! - Що?
- Де гроші? - Нащо мені грабувати власний дім?
Віддавай, вилупку!
Єнджею, припини! У нас немає паспортів, пам'ятаєш?
У нас немає паспортів. Поліція тебе заарештує.
Слухай свою дружину.
Так. Думай головою, Єндрусю.
Може, й варто викликати поліцію.
Га?
Розповімо їм,
як я дав вам дах над головою від доброго серця.
А ти звинувачуєш мене у крадіжці?
- Така твоя дяка? - Падло!
Єнджею!
Я знав, що з ним щось не так. А знаєш, що гірше?
Що він поляк.
Кляті земляки. Треба підтримувати одне одного.
Ми ж саме від таких виродків втекли.
Єнджею, будь ласка.
ПОЛІЦІЯ
Кася боялася в'язниці.
А я - що нас депортують.
Але ми спробували продукт,
який був недоступний у комуністичній Польщі.
Смак милосердя.
ІММІГРАЦІЙНИЙ ЦЕНТР
Вітальня, ігрова кімната. Сподіваюся, ваші діти тут не народяться.
Будь-яка дискримінація за національністю або расою не толеруватиметься.
Спільні ванні й душові ліворуч.
Ні гостей, ні тварин. Кожен прибирає за собою.
Прийшли.
І комендантська година.
Якщо не прийдете до сьомої вечора, ночуєте надворі.
Дякуємо за все.
Вибачте.
Ми хотіли познайомитися.
- Чого вони хочуть? Цигани. - Боже, вгамуйся. Вони вітаються.
Але чого їм треба?
Я - Ю.
Я Ю Со Вонг.
А це моя дружина Уєн Нгуєн Вонг.
Кася.
Дуже приємно. Це Єнджей.
Касю, ви дуже вродлива. Я одразу звернула увагу.
Ви з Росії?
- Зі сраної Польщі? - Звідки?
З Польщі.
Правда ж, тут неймовірно?
Ми тут вісім місяців.
- Вісім? - Так.
Я з В'єтнаму, мій чоловік з Китаю.
Але війна ненавидіти нас.
І ми… там… мертві люди.
- На вулиці помирають… - Сайонара.
І ми їхати…
Я не хочу бути тут. Скільки це займе?
Шість місяців? Вісім?
Рік?
- Я хочу додому. - Гей.
Касю.
Не хвилюйся.
Як? Як ти збираєшся виховувати тут дитину?
Касю. Касюлю.
Усе йде за планом, тільки трішки повільніше.
Думаєш, у Лондоні лише один боксерський клуб?
Мак-Кавана довіку шкодуватиме.
Побачиш. За місяць будемо сміятися.
Слухай, ти Кейт, а я Єндрю.
Іди до мене.
І це остання ніч,
коли ми - бідні невдахи з Польщі.
Гей.
Завтра все почнеться.
Усе буде добре.
Один.
8 МІСЯЦІВ ПО ТОМУ
Два.
Один. Два.
Курва.
Ти б'єш піхвово.
По-перше, Ю, пішов ти.
По-друге, не «піхвово», а «хуйово».
Ліва, наче, нормальна.
Але нам треба поговорити, синку.
Ти винен мені за спортзал за три місяці.
Потерпи ще місяць, гаразд?
Так, так.
Один місяць. Потім ще один, і ще один.
Але ти сказав, що можеш організувати бій. Якби зробив це, я б тут не стояв.
Річ не в тому, що я не хочу тебе тут бачити. Але так уже є.
Можеш дати мені ще один день? Один день?
Гаразд.
- Один день. - Дякую.
- І відпрацьовуй ліву. Так переможеш. - Так.
А цей тип хуйовий?
Так.
Він добрячий хуй.
- Ходімо. - Добре.
- Руці ставало краще. - Привіт, Пашо.
Хотів би я сказати те саме про решту.
- Привіт. - Привіт.
Чесєка посадили за зраду. Я не міг повернутися до Польщі.
Наче цього було мало,
лярва з телика постійно нагадувала мені про того вилупка, Роя Барбера.
Ти став чемпіоном світу. Як почуваєшся?
Офіґенно! Іншими словами не опишу.
Нарешті я отримав те, на що заслужив.
Тож знаєш що? Я хочу подякувати собі.
Я ніколи не здавався. Я гарую щодня.
Я потрібен боксу. Я тут, щоб розважати.
Позитивом були посилки від мами.
СПОРТ
ЄНДЖЕЙ ЧЕРНЕЦЬКИЙ ВОРОГ НОМЕР 1
Привіт, Касю. У тебе «файні цицьки».
Не соромно? Скажу твоїй дружині, матимеш проблеми.
- Чого ти його навчив? - Рідної мови. Основних слів.
Як твій день?
Не питай.
Світлана спізнилася на годину. Тож я спізнилася на годину в готель.
- І мала розмову з керівником. - Ай.
У мене так болять ноги.
Дозвольте, пані.
- Що це? - Нічого.
У Польщі я справжня зірка. Як мій маленький чемпіон?
Лупив мене сьогодні по міхуру.
Так?
Він природжений боксер.
Тож я постійно хотіла пісяти. І не мала часу сходити в туалет.
Може, купимо тобі горщик?
Чи підгузок? Потім перейде Тадеку.
Дуже смішно.
- А як твій день? - Дуже добре.
Тренуюся. Скоро домовлюся про бій.
Треба заплатити за спортзал.
- Заплатити за спортзал? - Щоб не було боргу.
Скажи, що в нас немає грошей.
Але в нас є.
У тебе є.
- Це гроші за квартиру. - Але я про це й кажу.
Заплатимо за спортзал, я виграю, і ми заплатимо…
Я на дев'ятому місяці. Коли ти виграєш?
Чудово. У нас залишилося три. Не хвилюйся.
Досить з мене твоїх дурних жартів.
Як я мав тренуватися зі зламаною рукою?
Вона давно вже зрослася.
Звідки ти знаєш, як довго зростається рука боксера?
Слухай, отямся.
Ти скоро станеш батьком.
Бачиш дитяче ліжечко? Комбінезони, підгузки?
- Хочеш усе спустити? - Я маю боксувати.
Досить з мене твоїх клятих балачок!
«Ще місяць. Він щось організує».
Він ніхріна не організує. Бо ти для цих людей нічого не значиш.
Вертаймося додому.
Усе скінчено! Твоїй мрії кінець.
Ясно?
Так? І куди нам вертатися? В нас немає дому.
- Он як? - Мене там посадять.
Хочеш грошей?
- На. Вистачить? - Припини.
Ще молодому пану. Звісно. Молодому пану треба ще грошей.
- Що? - Ось, бляха!
А я й надалі гаруватиму, бляха, як дурна, без перерви…
Що сталося?
Гей.
- Сідай. Що таке? Чекай. - Не знаю, боляче!
Ю! Уєн!
Іди сюди!
- Швидше! Що відбувається? - Що сталося?
- Що робити? - Що сталося?
- Не знаю! - Дихай!
- Гаразд, дихай. Що далі?
- Смертності не буде! - Що робити?
Їдемо в лікарню!
- Чорт! Я знаю. Ходімо. - Не піднімай мене!
- Касю, ти дуже дебела. - Дихай!
Дихай!
Візьми моє взуття!
ЛІКАРНЯ ЛОНДОН-БРИДЖ
Вибач.
Я знаю, чим ти пожертвував, щоб бути тут.
Але думаю, заради нього треба повертатися.
Так. Бачиш?
Тадичок хоче додому, так?
Так.
Тадичку.
Усе буде добре.
Ми офіційно вибачимось. Ти великий чемпіон.
Вони захочуть використати твій талант.
А тепер захопливі спортивні новини із Сеула.
Демонструючи майстерність і рішучість,
польська боксерська сенсація Кшиштоф Новак виборов перемогу на Олімпійських іграх.
Це ще один розділ у спадщині Новака.
Його пристрасть і завзятість
визначають його як силу, з якою треба рахуватися.
Вітаємо Кшиштофа з його заслуженим тріумфом.
Й інші новини боксу. Рой Барбер…
ДЖЕКІ БОСС
Я шукаю конкретний тип боксера. Джорніменів.
А найкраще те,
що ми платимо готівкою.
Я зроблю це.
Хочу переконатися, що все ясно. Ти розумієш, що від тебе вимагається?
Так.
Я хочу, щоб ти сказав уголос.
Я б'юся з твоїм хлопцем і програю.
Ні.
Ти не програєш. Програти може будь-хто.
Я хочу, щоб ти… не виграв.
Чорт…
Ласкаво просимо до Англії.
Тадеку.
Так, синку. Мама скоро повернеться.
Тадеку.
І будь обережна.
Якщо заплаче, можеш наспівувати.
І не хвилюйся.
Він любить шум.
Я ладнаю з дітьми.
Моїй сестрі вже сім.
Троє з них вижили.
Боже мій.
Таксі прибуло.
Готова?
- Бувай, чемпіоне. - Чекай. Секунду.
- Вона впорається. - Річ не в тому.
Уєн, можна?
Так, звичайно.
ЄНДЖЕЙ ЧЕРНЕЦЬКИЙ ВОРОГ НОМЕР 1
Що?
Чорт.
Боже, відкрий.
Нічого собі.
Ти що!
ЧЕРНЕЦЬКИЙ
Ось де ділася моя ковдра.
Боже.
- Ідеально. - Я виміряла тебе, коли ти спав.
Справді?
Ого.
- Краса. - Єнджею.
Я знаю, що це за бій.
Для нас із Тадичком ти завжди будеш чемпіоном.
Ходімо. Бо спізнимося.
ЧЕРНЕЦЬКИЙ
- Ти точно знаєш, що робиш? - Сто відсотків. Немає проблем.
Так.
Єндрю, здається, тебе шукає якийсь навіжений вилупок.
Британцю, не лепечи.
Привіт, принцесо.
Дядьку.
Чорт. Що ти тут робиш?
- Єндруло! - Що ти тут робиш?
Жартуєш?
Ти будеш професіоналом.
Я б не пропустив це за найтугіші пуцьки світу.
Хто цей коротун?
Він?
Мене звати Ю. Ю Со Вонг. Але можеш називати мене Ю.
- Твій тренер? - Ні.
Він допомагає мені бинтувати і все таке.
Краще скажи, хто в твоєму куті.
Ну, Ю.
Ю. Називаєш це професійним боксом?
- Ні. Це не зовсім так. - Я буду в твоєму кутку.
- Облиш, дядьку. - Годі клеїти дурня.
Єндруло, слухай.
Якщо вже я тут, дозволь допомогти.
Я ще дещо пам'ятаю.
- А ти, Ю. - Так.
- Може, чогось навчишся. - Що в тебе з ногою?
Це з в'язниці.
Забагато дрочив. Стегно тріснуло.
Дивись.
Загорни кісточку.
А потім решту.
Ось тут і тут.
Досить жартів.
Твій суперник?
Він не сраний олімпієць.
- Він хоче бути чемпіоном. - Дядьку.
Це зовсім інше.
Ми б'ємося і перемагаємо.
- Живи і владарюй. - Так, але…
- Перемога або смерть, ясно? - Так, дядьку.
Але цей бій трохи інший…
Годі клеїти дурня.
Бийся.
Для цього ти народився, синку. Щоб перемагати.
Не будь хуєм.
Гей!
Вибачте, що перебиваю, хай якого хріна ви тут робите.
Але ми готові.
Доброго вечора, леді та джентльмени.
Добрий вечір, Лондоне.
Готові зустрітися із сьогоднішніми чемпіонами?
У синьому куті
родом з Битома, Польща,
Єнджей
Чернецький!
Чуєш цю тишу? Вбери її всю.
Ти більше ніколи цього не почуєш. Ніколи!
Леді та джентльмени, а тепер його суперник на рингу.
У червоному куті рингу боєць
родом з Корка, Ірландія.
З 23 перемогами поспіль, 18 нокаутами і двома поразками.
Раскал
О'Браян!
Раскале!
Боксери, ви отримали мої інструкції у гримерці.
Завжди слухайся моїх команд.
Завжди захищайтеся.
- Доторк рукавичок. - Давай!
Щасти вам обом.
Давай, Раскале! Дай йому!
Бокс!
Давай!
- Бий його! - Мочи його!
Давай!
- Раскале! - Ну ж бо, вдар мене.
Вдар мене!
Вдар мене! Давай!
Добре.
Що він робить?
Давай!
Давай.
Бийся!
Не провокуй його!
Ну ж бо, Раскале!
Вдар мене! Давай!
- Дай йому! - Добре!
Чорт!
Вдар мене!
Добре! Це все, що ти можеш, тюхтію?
- Отак! - Давай.
Вперед! Так!
- Зайди за спину! - Так!
Стоп!
- Ідіть у свої кути! - Давай!
Давай!
Не будь слабаком! Будь мужиком!
Чекай. Один, два, три, чотири.
Синку, тебе приварило?
Він тебе нокаутує, якщо стоятимеш пеньком.
Будь на крок попереду. Його ліве яйце відкрите.
Другий раунд!
Це не цирк. Не блазнюй. Боксуй.
- Я люблю тебе! Давай, Раскале! - Давай, Раскале!
Бокс!
- Вдар мене! - Бий його! Давай! Мочи його!
Давай!
- Раскале! - Так!
Вали його!
Бачиш? Про це я, бляха, кажу!
Один!
Два!
Вставай!
Три!
Чотири!
П'ять!
Шість!
Сім!
Вісім!
Готовий?
Бокс!
Бийся!
Для цього ти народився, синку. Щоб перемагати.
Так! Гамсель його!
Отак!
Вниз!
У кут!
Так!
- Чотири! - Вставай, бляха!
П'ять!
Шість!
Сім!
Вісім!
- Дев'ять! - Ну ж бо, Раскале!
Готовий?
- Ти зможеш! - Бокс!
Давай!
У кут!
Ти його товк.
Якого біса? Якого біса ти робиш?
- Якого? - Єнджею, ти мене лякаєш.
- Що? - Усе гаразд.
Бий далі.
Ти його подужаєш.
- Ти його товк. - Ніхріна не розумію, що ти кажеш.
Можеш, будь ласка, англійською?
- Так! Чемпіон! Бум! Чемпіон! - Яка це, в сраку, англійська?
- Третій раунд! - Роби те, за що я тобі плачу!
Не підморгуй мені, виродку!
Я знаю це підморгування!
Це підморгування виродка! Чорт!
Гей! Якщо я попаду на гроші через нього, вам обом капець, обом!
Чула?
Зроби щось. Второпав?
- Хай програє, бляха. Програє! - Чемпіон! Бум!
Ти геть тупий, сраний п'яний вилупку?
Скажи, щоб твій хлопець програв!
Кінчай! Добивай його!
Закінчуй!
Аут! Це кінець!
Так!
Єндруло!
Я лишаюся, вилупки. Лишаюся.
Ось як треба!
Найкращий дебют! Чемпіон!
Саме так, Єндруло.
- Ти впав, але пробився… - Так…
- Що ти, в біса, накоїв? - Джекі, розслабся. Все круто.
Що ти накоїв?
Ти мене підставив!
Чого кричиш?
Розслабся, брате, сідай, добре?
Не заходити! Не…
Класний, в сраку, бій.
- Нарешті хтось нормально розмовляє. - Замість кулаків наче молоти.
Скажи мені одну річ.
Чому твоя Кася така сумна? Чи, не знаю, налякана?
Кася?
- Так, твоя Кася. - Не думаю, що була налякана.
Як не була? Була.
Я сам бачив. Вона сиділа навпроти мене.
Дивилася на мене, наче я довбане чудовисько з казки.
Чорт забирай.
Серйозно. Якщо не віриш, спитай Джекі.
Джекі.
Хіба Кася не злякалася?
Так, вона була нажахана.
- Може, тому що знає, що ти обіцяв… - Нікі, я…
Сядь!
Сідай.
Капець.
Уяви, Джекі пообіцяв мені, що ти впадеш в другому раунді.
І ти впав у другом раунді.
Я встаю, збираюся йти. Запланував офігенний вечір.
Друзі, подруги.
Гарний, жирний свіжий омар на вечерю.
Шикардос! І тут уяви. Ти, бляха, встаєш.
- А чого йому не встати… - Гей, гей.
Чорт.
Як звали чоловіка, який помер, а тоді ожив?
Джекі!
Хто помер…
і повернувся після смерті?
Ісус?
Так! Ісус!
Саме так.
Ісус.
Треба було слухати тата.
Але тоді я був би в Польщі у засраних гумових чоботах.
А я у шкіряних оксфордах.
Тож я повернуся глянути на яйця хлопця, який вирішив мене кинути.
Уявіть моє здивування, коли виявилося, що він не просто хлопець.
Він малий засранець з Битома, який не лише не має роботи,
але не має навіть паспорта, зате має маленького сина Тадичка…
- Гей… - Чекай.
Живе в якомусь вошивому імміграційному центрі.
І цей малий дістав свого прутня і трахнув мене.
Ти мене трахнув, розумієш?
Ти підісрав мені.
Знаєш, скільки я втратив?
Знаєш?
П'ять років. П'ять клятих років я вибудовував кар'єру О'Браяна.
Цеглина за цеглиною, день за днем.
П'ять років!
Аж тут явився якийсь виродок з Битома.
- І все пересрав. - Треба було інакше цеглу класти.
- Що ти сказав? - Я приїхав, щоб стати чемпіоном світу.
А мій син носитиме оксфорди, як у тебе.
Всратись.
У вилупка є яйця.
Серйозно, у тебе є, бляха, яйця.
Гаразд.
Побачимо, що із цього вийде.
Що це?
Боже! Раскале! Раскале!
- Куди ви його везете? - Мем, спробуйте заспокоїтися.
- З ним усе буде гаразд? - Ось і все.
До лікарні Святого Леонарда. Гаразд? Приїжджайте туди.
- Що буде з татком? - Після рентгену ми знатимемо більше.
Гаразд.
Ходімо.
- Ходімо! - Добре.
- Назад. - Відійдіть! Там мій чоловік!
Мабуть, це Кася.
Думаю, так.
Відійдіть!
Вона злякалася.
- Я проти вашого рішення. - Назад.
- Назад! - Іди геть!
- Геть з дороги. - Назад.
- Єнджею! - Спокійно.
- Єнджею! Все гаразд? - Навіть краще. Я підписав контракт.
- Що? - Це Нікі.
Який контракт? Нічого з ним не підписуй.
- Повір мені. Він поганий чоловік. - Годі. Касю, він поляк.
Хіба я не казав?
- Вибачте, не хотіла вас образити. - Касю.
Усе гаразд. Не треба вибачатися.
Відтепер ми сім'я. Зви мене Нікодем.
- Кася. - Вітаю в родині, Нікодеме.
- Зви мене Чесю. - Гаразд, досить на сьогодні справ.
Розважайтеся.
Дякую.
Розважайтеся!
Дон Кінг сказав у якомусь інтерв'ю,
що справжні воїни мають битися, а не читати контракти.
Бувай, Нікодеме!
Такі речі здаються дурістю, поки не зустрінеш
когось із харизмою, як Нікодем.
- Привіт, це твій татко-чемпіон. - Касю!
Мама не повірила. Вона сказала, що моїй мрії кінець.
А моїй мрії ще не кінець, а тільки початок. Побачиш.
Твоє прізвище буде знане в усьому світі.
Але спершу треба зробити з тебе професіонала.
- Що? - Погладшав тут в еміграції.
- Завтра почнемо тренування. - Тадзю має познайомитися з дідом.
Принцесо, годі звати мене дідом. Я тут по англійські пуцьки.
Тримай онука.
Таке манюнє.
Таке крихітне.
Я часто згадую той вечір.
У нього буде сильна ліва.
Ми були наче щаслива сім'я.
Соцпрацівниці варто було тільки глянути на ногу Чесєка.
- І він лишився з нами. - Такий малий…
Уранці ми вже були у клубі Нікі.
- Ну? - Точно як «Ґурнік» у Сосновці.
- Так! - Боксери смаглявіші.
Ось і вони.
- Єнджею. - Добрий день.
- І Чесєку. - Друже.
Можеш сказати, що він тут робить?
- Чесєк? - Так, Чесєк.
Тобто?
Ну, вчора ввечері,
якщо я правильно пам'ятаю, ми підписали угоду.
Чесєк не був частиною цієї угоди.
Але Чесєк - мій тренер. Без нього мене б тут не було.
Довгі удари. І ноги.
Відвали, друже.
Добре. Так тримати.
Чесєк має бути в моєму куті.
Річ у тім, що кут не твій…
а мій.
І якщо хочеш битися за мене, я вирішую, хто там буде. Ясно?
Чорт.
Друже.
Ти тренер вчорашнього шоколадного хлопця?
Га? Того, якого Єндрула приспав.
Дай попрацювати.
Так. Нам з Єндрулою доведеться багато тренуватися.
- Ти якось заходь. - Чесю.
П'єре.
- Це Єнджей. - Радий знайомству.
- Твій новий тренер. - Дуже приємно.
Щасти.
Досить телячих ніжностей. Розминка.
Залишите нас на секунду?
Так.
Дядьку.
Річ у тім, що Нікі каже, що це має бути командна робота.
І?
Він сказав, що П'єр - його права рука. Треба його слухати.
Що? Слухати? Тобто - слухати?
Ну, отак. Він буде моїм офіційним тренером.
Той жабоїд? Він нічого не може…
Цить.
- Він має тебе тренувати? - Що я вдію? Так Нікі сказав.
Але нічого не зміниться.
Як ти це уявляєш?
Ти все одно приходитимеш на тренування. Спостерігатимеш.
Ми працюватимемо разом, але не офіційно.
Звучить нормально?
Звісно, нормально.
Авжеж.
Ти завжди будеш моїм Єндрулою.
А не якимсь… Єндрю.
Почнемо.
- Почнемо. - П'єре!
Гаразд, виходь на ринг.
- Так. - Ноги ближче.
У Чесєка і П'єра це не була любов з першого погляду.
Ні, замовкни!
Коли прийшов Гітлер, французи не були такі мудрі.
Що французи?
- Що? - Що?
Та принаймні Джекі Босс старанно шукав мені правильних суперників.
Бокс!
Цього разу він сам пильнував, щоб усе пройшло гладко.
Може, навіть занадто.
Вони проклинатимуть той день, коли Лях зійшов з човна!
Лях!
Відтоді я став відомий як…
ЄНДЖЕЙ «ЛЯХ» ЧЕРНЕЦЬКИЙ ІММІГРАНТ-ПЕРЕМОЖЕЦЬ
а як інакше?
Лях.
Нікі посмикав за мотузочки і дістав мені документи.
Сьогодні я з гордістю можу заявити, що…
ПЕРЕДАЧА ВЛАДИ В ПОЛЬЩІ
…дме вітер великих змін.
Коли впав Берлінський мур…
ЧЕРНЕЦЬКИЙ
…на моїх поєдинках стало бувати більше земляків.
- Так! Замочи його! - Дай моєму сину спокій!
Гей!
Що ти робиш?
О, так! Чудово!
Круто, чорт забирай! Ти крутий, крихітко!
«ЛЯХ» НИЩИТЬ ЛІТНЮ ЖІНКУ
Синку, про тебе пишуть.
- Побачимося в клубі? - Звісно.
- Скоро ми тебе витягнемо. - Я знаю.
Єнджей справді його гамселить.
Гамселить… Він вдарив його!
Він вилетів за канати!
Вилетів! Він на столі коментаторів!
Неймовірно! Такого ще не було.
ОБЕРИ КОГОСЬ СВОГО РОЗМІРУ!
Я нарешті виконав обіцянку.
Розумієш?
Тадеку!
У твоїх батьків неймовірна спальня.
А тут джакузі для мами. Власне, для мами і тата.
- А не дивно, що він дав нам будинок? - Чорт.
Нікі - це стара школа.
- Він ставиться до нас, як до рідних. - Кароль теж був земляком.
Кароль був гівнюком.
Тадзю.
Ходімо. Давай.
Ходімо до твоєї кімнати, де ніхто не буде скаржитися.
Гарно!
ТРИ РОКИ ПО ТОМУ
- Дай йому! - Долоні вгору!
Дихай.
- Давай! - Ану!
Так!
1994 РІК
Вставай, бляха!
Чорт забирай.
Вставай! Довбана срака.
Заспокойся.
- Ну ж бо. - Він, бляха…
Нікі, якого біса? Не можеш знайти мені гідного суперника?
Мені треба Барбер, а не якісь нікчеми.
А зараз, леді та джентльмени!
Сьогоднішній претендент на світовий чемпіонський пояс WBA!
З 27 перемогами, 0 поразок і 18 нокаутами.
Ласкаво просимо на ринг.
Це Рой Барбер!
Барбер!
Єндруло…
Він добре бився, як бачите, але я швидко зрозумів, як все піде.
Дехто каже, ви завжди знаєте результат.
Адже ви б'єтеся лише із суперниками, яких вам знаходить Джекі Босс?
Єнджею, мені повторити запитання?
Чи треба запитати польською?
- Там Барбер! - Це Барбер!
- Вітаю, друже!
Вітаю, друже!
- Як воно - мати три титули? - Неминуче. Наступний.
Швидке запитання: чи правда…
Слухай.
Ті тренери й менеджери, помічники і ще якась хрінь.
Це вже не бокс, а цирк, повний клоунів.
Твій батько вбив би цих британських вилупків одним сміхом.
Можеш хоч раз помовчати?
Що?
Ще одне слово про Польщу чи наше минуле, і я вгачуся головою в ту стіну!
Що, в біса?
Глянь на себе. Ти наче довбаний безхатько.
Чотири роки тут живеш, а досі англійською ні бельмеса.
Лише скиглиш і дудлиш з тієї фляги.
- Але якби не я… - То що, бляха? Що?
- Ну, якби я… - Тоді що?
- Якби я… - Вже й польську пропив.
- Це ж Чесєк! - Поговоримо завтра…
Хріна лисого! Завтра не поговоримо.
- Ні завтра, ні через мільйон років. - Єндреку…
Ти мені не треба.
Не треба цих польських балачок, цього лайна.
Ти ніколи не був моїм тренером і ніколи не будеш!
- Ясно? - Єнджею!
Продовжуйте.
Просто албанці так розмовляють.
- Гей, це приватна вечірка… - А ось і він.
- Що тепер? - Вилупку!
- Гей! - Я зі сраної Польщі!
- А не з Албанії. - Забирайся…
- Це ваш довбаний чемпіон? - Назад!
Він фальшивий! Як і все в цій довбаний країні!
Ваш чемпіонат, ваші срані бійці і ваш сраний пояс!
- Усе фальшиве! - Чого ти мене вгатив, як шахрай?
- Я знову дам тобі прочухана. - Давай.
І цього разу твоя всрата дружина тебе не врятує!
- Пішов ти! - Чорт.
Так, давай!
- Я знову з тобою розберуся, виродку! - Чекай! Я правильно розумію?
- Ви кидаєте виклик Ляху! - Саме так, сучко!
Так!
Це процес!
Це серйозна установа.
Яку цей хлопець не поважає!
Не можна отак просто зайти з вулиці.
Знаєш? У нас є правила!
Ніле!
Привіт!
Я знаю, що для крикету потрібен членський квиток.
Але для боксу?
Ми добросовісно приймаємо ваш виклик.
А зараз ідіть в сраку!
- У мене запитання! - Ти у мене ляжеш!
Ти станеш видатним.
- Що це? - Твій квиток у рай.
Дякую.
Що це було?
- Що? - Та дівчина була в чоловічому туалеті.
Журналісти.
Ходімо.
У мене немає дітей.
Принаймні якщо є, я не в курсі.
Нікого, хто продовжить мій спадок.
Але сьогодні я дещо зрозумів.
Я зрозумів, що коли прийде мій час, я не шкодуватиму про втрачені роки.
Я буду щасливим і задоволеним, бо мій протеже,
мій чемпіон,
син, якого я не мав, досягне того, чого досягне.
- Будьмо. - Будьмо.
Будьмо, чемпіоне.
- Я лише хочу з ним поговорити. - Не можна…
- Я лише хочу поговорити. - Раскале, я не проситиму…
Ну ж бо, Нікі.
- Я прошу те, що належить мені. - Раскале, будь ласка…
Ні! Я не піду, поки ти мені не відповіси!
Моя сім'я голодує, Нікі. Ти не маєш права все забирати!
Так. Ти маєш піти.
- Забери руки. - Давай.
- Ти маєш піти. - Я тобі довіряв, Нікі!
- Так. - Я тобі довіряв, Нікі!
- Гаразд. Просто йди. - Думаєш, ти особливий?
Побачиш.
- Він довбана змія! - Іди.
- Вибачте, леді та джентльмени. - Довбана змія!
Боже, він жахливо виглядає.
Дякую.
Серце крається. Я стільки пожертвував заради нього.
Але, очевидно, деякі люди просто безнадійні.
То він теж не читав контракт?
Гей.
Касю, зачекай.
Повір мені.
Я б не був там, де я є, якби не виконував своїх зобов'язань.
Ми справді вдамо, що це було нормально?
Його поява нізвідки?
Якщо не хочеш неочікуваних гостей, не давай їм причин приходити.
- Чому ти відповідаєш за нього? - Що?
Касю, повір, це неприємно.
Прощатися з одним із твоїх бійців.
Це найгірша частина нашої роботи.
Але твій чоловік дуже талановитий.
Нікі, дякуємо за вечерю, але ми поїдемо додому.
Так, їдьмо додому. А це взагалі наш дім?
Гей!
- Цікаво, чи ми спимо у власному будинку. - Ходімо.
Негайно.
Так, чемпіоне.
Перепрошую.
Побачимося о восьмій. Поговоримо про бій.
- Так, вибач. - Добраніч, Касю.
- Здуріла? - Тобто?
Ти чудово знаєш. Ти образила Нікі.
- Що з тобою? - Я йому не довіряю.
У цьому й проблема! Він дав нам усе.
Дозволив мені битися…
Дозволив битися! Забрав тебе з імміграційного центру!
- І ти влаштовуєш там сцену? - Ти справді такий сліпий?
Я сліпий? Подивися на себе. У тебе є будинок, нова машина, це хутро.
Чоловік, який може стати чемпіоном світу. Усе завдяки цій людині.
Але ні, тобі завжди мало!
- Він робив те саме для Раскала. - Раскал!
Це мій вечір, розумієш? Не Раскала! Не Барбера.
І не Чесєка?
Пішла ти.
Він приїхав в Англію заради тебе.
- Щоб допомогти тобі. - Але ніхріна не допомагав.
Це Чесєк! Що з тобою?
Я стану найкращим боксером в історії, розумієш?
Ні, ти не розумієш.
Із самого початку не розумієш. Пам'ятаєш «Леджендс»?
Я просив тебе бути надворі.
Але ні, тобі конче треба було припертися і принизити мене перед тренерами!
А коли народився Тадек, ти хотіла повернутися.
І коли Нікі дав мені контракт, ти його облаяла.
Знаєш чому? Я тобі скажу. Бо ти ніхріна в мене не віриш.
- Ні? - Ти сказала: «Твоїй мрії кінець».
- Я не вірю в тебе? - Так!
- Не вірю? - Не віриш!
Я гарувала на двох роботах, щоб ти далі лупив ту довбану грушу.
І, якщо ти забув, заради тебе покинула університет і батьків.
Я втекла з Польщі заради тебе.
- Де мій Лондонський універ? - Дай спокій.
- А моя лабораторія? - Облиш!
Тож не кажи, що я не вірю в тебе. Бо досі все було заради тебе!
Добре, що нарешті говоримо чесно.
Це не для тебе, не для Тадека, не для нас. Лише для мене.
Я не про це!
Куди ти йдеш?
Єнджею!
Чорт!
Чорт.
Єнджею.
- Що ти тут робиш? - Я злякалася, коли…
Можна?
Можеш відвалити?
Я думала, з тобою вчора щось сталося.
Наприклад?
Не знаю. Зазвичай ти завжди повертаєшся додому.
Ні.
Я був у Чесєка.
- У Чесєка? - Так.
Я хотів подивитися, як він.
- І? - Ти знаєш Чесєка, він сильний.
Так.
Рада, що ви розмовляєте.
Я хотіла вибачитися за вчорашнє.
Зараз тобі є про що думати. Я хочу, щоб ти відчував, що я з тобою.
Просто вчора у мені щось зламалося, і…
Не знаю, але… Останні шість років були важкими для мене.
- Боже. Минуло шість років? - Так.
У четвер буде рівно шість років, відколи ти пристав до мене у барі.
Може, зробимо, як у давні добрі часи?
Ти сердишся. Час ідеальний.
Тільки замість вина буде «Ґіннесс».
Отже? Як щодо четверга?
У Тадека день народження.
- Тож… - Можемо поєднати.
І я про це.
- Зробимо велику вечірку? - Не конче велику.
Так! Великий торт, купа їжі, гора подарунків.
Феєрверк, щоб увесь Лондон бачив.
- Феєрверк? - Касю!
Касенько! Що ти тут робиш?
- Нікі! Привіт. - Привіт.
Не знав, що ти потішиш нас своєю присутністю сьогодні.
Маєш гарний вигляд.
- Дякую. - Поглянь на нього.
Має шанс стати чемпіоном світу. І що він робить?
- Спізнюється. - Це я винна.
Не вибачайся, Касю.
Я завжди кажу, що сім'я на першому місці.
Так.
- Я маю йти. - Я теж піду.
- Кохаю тебе. - А я тебе.
- Бувай. - Бувай.
Бувай.
Слухай, ця справа з Барбером набула широкого розголосу.
Якщо я хочу розкрутити бій, маю посмикати за багато мотузочок.
Але одна з них є ключовою.
Щойно дзвонила Ева. Журналістка, пам'ятаєш?
З гарною дупою.
Хоче взяти в тебе інтерв'ю. У прямому ефірі, в четвер, у праймтайм.
- Що? Це ж супер. - Не супер.
- Що? - О котрій?
- Якась проблема? - Ні, але… о котрій?
- О котрій я тобі, бляха, кажу. - У Тадека день народження.
- У нас вечірка, тебе запрошено… - Гей.
Чуєш?
Ти говориш так, наче досі у Польщі.
Навіщо вибирати, якщо можна все?
Ти зробиш це, а я подбаю про вечірку.
Приєднаєшся до нас, коли закінчиш. Ніхто не дізнається, що ти пішов.
- Що? - Гаразд.
- Так. - Маєш рацію.
І ще одне.
Слухай.
Щоб мене.
Починається!
Я повернувся!
Тадичку!
Зараз повернуся!
Будь ласка, досить.
СПОРТС СПЕШЕЛ З ЕВОЮ
Я Ева Гейз, і я сиджу тут з майбутнім чемпіоном світу з боксу
Єнджеєм Чернецьким, який покинув комуністичну Польщу…
- Тато в телевізорі. - Бо мріяв стати зіркою боксу.
- Єнджею, дякую, що прийшов на шоу. - Дякую, що запросила.
- Це дуже мило. - Єнджею.
Так. Вибач.
Бути тут - чудова нагода для мене.
Як боксер, маю ходити на такі шоу…
- Тадичку, зіпсуєш зір. - У мене день народження!
…щоб бути відомішим…
Так. Єнджею?
- Ти сумуєш? - За чим?
- За боями у Польщі? - Ні, чорт забирай.
Чорт. Вибач. Я не можна лаятись.
- Усе гаразд. - Вибач. Так.
Принаймні ми знаємо, що у тебе гарна англійська.
- Завдяки тобі. - Про що ти?
Коли я приїхав до Англії, я не знав жодного слова цією мовою.
І опинився в імміграційному центрі.
Там ніхто не говорить англійською, тож мені потрібен перекладач.
І це було непросто. Це було важко.
І я бачив, що всі в імміграційному центрі дивляться твоє шоу.
У нас є маленький телевізор, знаєш…
Тадичку, тато клеїть дурня. Не хвилюйся.
Друзі, це був Єнджей Чернецький, наш майбутній чемпіон світу.
Це було просто офігенно.
Так. Хлопець за камерою реготав, як дурний.
Тільки він? Уся Англія.
У тебе добре виходить. Камера любить тебе.
Справді?
Тобто справді-справді?
- Що це? - Ти не можеш одягатися як бухгалтер.
- Чекай, куди? - На бісову вечірку року.
- Сьогодні? - Так.
Але…
Я не можу. Треба на день народження сина.
Єнджею.
У цьому світі важливі лише твої зв'язки.
І всі, кого тобі треба знати, будуть там.
Тобі пощастило, що тебе запросили.
Якщо хочеш досягти вершини.
Але гаразд. Може, наступного разу.
Привіт!
Ево!
Малкольме!
Єнджею.
- Будьмо! - Будьмо!
- Які гарні! - Ого.
Тадеку. Оксфорди.
Від найкращого шевця Лондона.
Це тобі.
- Подякуй Нікі, так? - Дякую.
- Будь ласка. - Ну? Може, ще один?
- Давай. - Це від кого?
Від кого це?
Відкрий і подивися.
- Знову боксерські рукавички? - У тебе ще немає жовтих.
Коли тато повернеться?
Можна мені такі рукавички?
Він прийде на феєрверк.
Вона сказала «феєрверк»?
- Точно? - Авжеж.
Ти казала, він приїде на подарунки.
- А тепер - на феєрверки. - Синку.
Відкриймо ще один?
Може, наступний?
- Скільки в нього? - У мене є такий вдома.
Чекай.
- Чорт. - Що? Дружина дзвонить?
- Так. - То візьми трубку. Може, сумує за тобою.
- Мабуть, я… - Давай я візьму.
- Ні! Припини! Ево, ні! - Ні? Я просто привітаюся.
Ти що, здуріла?
- Єнджею? - Алло?
- Привіт. - Алло?
Ти вже їдеш?
Так, я тут.
Продюсери запросили випити. Кажуть, це їхня традиція.
Ти знаєш, як це.
Треба з усіма привітатися, поговорити.
Це на хвилину.
Я намагалася запустити феєрверк.
Тадичок сказав, що це може тільки тато.
Алло? Єнджею?
Що?
- Я все надолужу. - Але він постійно питає про тебе, а я…
Я не знаю, що казати.
Так, але ж це не останній його день народження.
Будуть ще.
У нього буде час пробачити мені, забути.
Ти йому потрібен.
Чорт.
Гаразд, мені треба йти.
Бережи себе.
І будь обережний.
Ідеш чи залишаєшся?
Вечірка у розпалі!
Касько.
Іди сюди.
Сідай.
Іди сюди.
Сідай.
Іди сюди.
Скажу тобі одну річ.
Жінки трохи…
Трохи дурні, розумієш?
Але ти розумна.
Послухай мене.
Ти вродлива.
Добра.
Розумна.
Ти…
найрозумніша дівчина…
яку ми, клоуни, колись зустрічали.
Шкода, що…
все отак…
склалося.
- На, покури. - Ні.
Покури.
І випий.
Допомагає, коли болить.
Ти не уявляєш…
як я всіх вас люблю.
Я знаю, Чесю.
Мамо! Ян і Бенджамін мусять їхати додому.
Можеш запустити феєрверк?
Малий.
Це завдання не для твоєї прекрасної мами,
а для справжнього чоловіка.
- Я зроблю це, малий піромане. - Ура!
Борися.
Не здавайся.
Давай, Тадичку.
Давай.
Буде бум!
Бум!
Ого! Ходімо.
Чорт.
Холера.
Касю?
Касю!
Чорт!
Так?
Думаєш, можеш мене кинути? Дуже добре!
Туди.
Кася поїхала.
- Туди? - Офігенно, правда?
Переїхала Ева.
- Подобається? - Чудовий!
А кожен, хто каже, що рівновага - ключ до успіху…
Я покажу куди.
…ніколи не чув про кокаїн.
- Добре! - Так!
Бляха-муха!
Поки я зібрав себе докупи, згаяв пів року.
На гонитву за популярністю…
Бляха!
…забавки з Евою…
…і все, що Джекі мені підсовував.
Я забув одну незначну деталь.
Щоб виграти чемпіонат…
Зупинись. Зроби перерву.
- Так. - Треба тренуватися.
Що відбувається?
- Я зможу. - Коли?
- Ти тижнями не з'являвся. - Не тижнями…
Думаєш, я хочу, щоб мене запам'ятали як тренера, чий боєць так і не прийшов?
- Мені треба запалитися. - Так?
- Удар мене в обличчя. - Що?
- Удар мене в обличчя. - Не розумію, як…
- Вдар мене, бляха, в обличчя. - Ні, я…
- Удар мене в обличчя! - Припини!
- Стій! Що… - Удар мене в обличчя!
Вдар!
Давай, бляха!
Збіса кумедна річ.
Твій бій наближається, а я взагалі не бачу тебе в клубі.
Думав, у мене щось з очима. Але ні. П'єр теж тебе не бачить.
Вибач. Я не можу спати. Я не знаю, що зі мною коїться.
Кася з Тадеком утекли кудись у Польщу.
Скажи мені дещо. Ми зараз у костелі?
- Що? - Ти бачиш на мені рясу?
Не треба мені тут сповідуватись.
Мені байдуже.
Затям: коли приходиш на тренування,
залишай свої проблеми за дверима.
- Ясно? - Ти жартуєш?
Хіба я схожий на жартівника?
Я вклав у тебе багато грошей.
А ти скиглиш, що твоя жінка тебе покинула?
Я розумію.
- Просто прийшов до тебе, як до батька. - Слухай.
В сраці я мав,
чи я твій тато, мама, сестра, кузен чи клята золота рибка.
У нас є певні зобов'язання один перед одним.
Ти ж знаєш, якщо не виконаєш свої, на тебе чекають наслідки.
- Ти мені погрожуєш? - Ні. Припини, чорт забирай.
Я тобі погрожую? Я лише нагадую про нашу домовленість.
Ми зараз говоримо про бізнес?
Так, сер.
Ясно.
Добре. Якщо це просто бізнес, давай мої гроші, і я вшиюся.
Які гроші?
Що? Гроші, які я тобі заробив цими кулаками і цими яйцями.
Гаразд, погляньмо на бухгалтерію…
скільки я тобі винен.
Гаразд?
Ого.
Так багато.
Запис номер один: 500 000 фунтів.
Саме стільки я вклав у кар'єру Раскала до того, як ти закінчив її передчасно.
Але ти обіцяв усе віддати.
Де він? Ось твій контракт.
- Раскал О'Браян? - Ти його не пам'ятаєш?
Цей здоровенний хлопець. Офігенний боксер.
Вірний, пунктуальний, мав чудову сім'ю.
Але ти сказав, що я не туди інвестував.
Тож я скористався твоєю порадою і почав інакше класти цеглу.
Гаразд, до біса. Забирай свої 500 000 і віддай решту.
А та чудова вілла, де ти живеш? Скільки це, по-твоєму, коштує?
Га? Вісім тисяч фунтів на місяць.
Хоча ні, я домовився про знижку. Не вісім, а сім тисяч.
- Я не просив у тебе будинку! - Але тобі він був потрібен.
У тому сраному центрі ти б не став чемпіоном.
А я тобі обіцяв, що станеш, чи не так?
Ти живеш там уже три роки.
Всратися. Час летить, чи не так?
Порахуймо.
7000 множимо на 12 місяців на рік, множимо на три роки.
Це 252 000 фунтів.
Після знижки.
Май на увазі.
Завдяки мені ти заощадив 36 000 фунтів.
Я дістав тобі «Ягуар». Це 1700 фунтів за оренду на місяць.
- Спортзал, 700 фунтів зі знижкою. - Якого хріна?
Тепер П'єр, твій тренер.
Ти знав, що старий хрін
бере з тебе 10 000 фунтів на місяць?
Навіть якщо ти не приходиш.
- Далі 60 000 за мої рушники… - Якого хріна?
- Які рушники, в сраку? - Сорок тисяч.
Одяг, готелі, напої в моєму ресторані. І так далі, і так далі.
- Якого хріна? - Що?
- Шкіряні оксфорди? - Так. Від найкращого шевця Лондона.
- Це був клятий подарунок! - Так, подарунок.
- Від тебе. - Але ж ти подарував їх йому!
Якого хріна я б витрачав стільки грошей? Ти хотів, що він їх носив.
- У мене не буде дітей. Срані паразити. - Чорт!
Отже, після всього цього часу загальна сума всіх твоїх витрат
становить 1 919 120 фунтів 19 пенсів.
Тож ти досі винен мені 420 000 фунтів.
- Плюс відсотки. - Відсотки?
- Це… - Я знаю, що таке кляті відсотки!
- То якого хріна питаєш? - Пішов ти, вилупку!
- Єнджеєку, мені теж важко. - Он як?
Тоді я не буду, бляха, битися. Що тоді?
Без мене ти ніхто, вилупку!
Нікі є ніким.
Гаразд.
Слухай, ми професіонали.
Розберімося, як професіонали.
Я не тисну на тебе.
Просто віддай мені ключі від дому і машину.
Поверни мої гроші. І ми квиті.
Або можеш заспокоїтися. Обдумати дещо.
І виграти довбаний пояс чемпіона.
Ще кілька боїв - і вийдеш в нуль.
Що б ти не вирішив…
я тебе підтримаю, як батько.
Дядьку, це я.
Дядьку.
Вибач.
Чуєш?
Вибач. Ти мав рацію щодо англійців.
Агов!
Чорт, ні! Ні!
Ні!
Бляха, ні!
Дядьку!
Чорт!
Допоможіть!
Господи! Дядьку!
Чорт!
Ні!
Чорт!
Чорт забирай!
Він казав, що це допомагає, коли болить.
Дякую, що приїхала.
Як інакше? Це Чесєк.
Тримаєшся якось?
Ага.
Попереду бій. Я багато тренуюся.
Це добре.
Слухай. Ми не мали нагоди поговорити…
Знаю. Я хочу. Завжди хотів…
Подумала, поки я в місті, може, знайдеш хвилинку?
Авжеж.
Звісно, знайду.
Сьогодні в мене? Я приготую вечерю.
Перепрошую, ви щось хотіли?
Я приїхала попрощатися.
Уперед.
Чекай. Може…
- Готовий? - Схоже, що готовий?
- Того й питаю. Я змерзла. - Я знаю.
Я знаю, бо ти мені це тисячу разів повторила!
Ти змерзла, бо надворі холодно!
Як хочеш, можеш забиратися. Забирай своє взуття, довбані ключі.
Свою вічно кислу мармизу.
- Забирайся до біса! - Ти здурів?
Єнджею!
Алло?
Як справи?
- Відпочиваєш? - Ні.
- Готую. - Не зрозумів. Готуєш?
У мене прохання.
Можеш купити два VIP-квитки ближче до мого кута? Це було б чудово.
- Усе продано. - Для Касі і Тадека.
Це дуже важливо.
- Чорт. - Нікі, будь ласка.
- Добре, але зосередься на бою. - Ясна річ.
Гаразд, мені треба йти.
Бувай.
Привіт.
- Привіт. - Ну…
Вибач за безлад. Я думав, ти прийдеш пізніше. Усе готово.
А ти дуже гарна.
Без проблем. Мені все одно сьогодні на літак.
Ні, завтра буде ще один.
Гаразд! Може, вина?
Слухай, у мене є квитки у першому ряду для вас із Тадеком.
- Єнджею… - Я все влаштую.
- Знову все буде супер. - Я лише прийшла, щоб віддати це.
- Що це, в біса, таке? - Ми не мали нагоди поговорити…
- Звісно, бо коли я встав, тебе не було. - Добре.
Отже, ти приїхала… на похорон Чесєка…
щоб вручити мені срані документи на розлучення?
Я приїхала, бо він був одним з найважливіших…
- Так? - Та якщо ти не можеш бути дорослим…
То я тут, бляха, куховарю.
Нарізаю салат і гриби! Замість тренування!
Намагаюся зробити тобі щось приємне, а ти приходиш і даєш цю хрінь?
У тебе своє життя, у мене своє. Просто підпиши папери, і живімо далі.
- У тебе є інший? Я бачу. - У мене нікого немає.
Хто тебе трахає?
Ім'я.
Ну?
Касю! Чекай!
Бля… пробач!
Касюлю! Гей!
Касю.
Мене занесло. Вибач. Слухай.
Я трохи злий, засмучений.
Через Чесєка, через чемпіонство.
Ти мені потрібна.
Ти мені потрібна. Пам'ятаєш, як колись?
Як було в Польщі? Як добре було?
Пам'ятаєш нашу ванну, наші мрії, нашу цеглу?
Як було гарно й легко, коли ми так кохали одне одного.
Ми так близько до тих мрій.
- Ми маємо їх здійснити. - Єнджею, послухай мене.
Це були не мої мрії, розумієш?
- А твої. - Що…
Я приїхала в Англію, бо кохала тебе.
- Так… - Тепер цього немає.
Цегли, ванни. Нас.
Тому я благаю тебе. Будь ласка, відпусти мене.
Що це, в біса, таке? На тебе таксі чекало?
- Стій! Ти нікуди, в біса, не підеш! - Дай мені спокій!
Думаєш, можеш мене отак покинути?
Їдь звідси нахрін! Хутко!
Ясно? Тобі начхати? На все, що між нами було?
- Гей! Це ще не кінець, чула? - Рушайте.
Їдьте. Будь ласка.
- Я заберу Тадека, ясно? - Будь ласка! Їдьте!
Ти опинишся на вулиці! Сама! Я заберу його! Ти будеш на вулиці!
Чорт!
Чорт забирай…
Чорт…
ЧЕРНЕЦЬКИЙ
Бий іще!
Давай ще!
Давай, бий!
Убий нахрін!
- Друже, вбий його! - Так, Єнджею!
Убий мене, вилупку!
Убий! Мене! Вилупку!
Припини!
Відійди від нього!
- Убий мене, бляха! - Відійди!
- Убий мене! - Дай йому спокій!
Касю!
ЧЕМПІОН
ТУТ СПОЧИВАЄ ЕДВІН ЧЕРНЕЦЬКИЙ, ЛЮБЛЯЧИЙ ЧОЛОВІК І БАТЬКО
Чому?
Чому ти мене покинув?
БУДІВНИЦТВО «БИТОМ ПЛАЗА».
КОНСТАНТИН ЗАЛЕВСЬКИЙ У ПРЕЗИДЕНТИ
Боксери старіють.
Товстіють.
Спиваються.
І зрештою помирають.
Як мій батько.
Як Чесєк.
І як цей клуб.
Бігав ти краще.
Заспокойся.
Я прийшов з миром!
- Ніяких переслідувань, так? - Звідки ти знав, що я тут?
Ти не знав, де я працював? Тоді не задавай дурних питань.
Ти добре бився.
Але хто знає?
Якби я охороняв тебе краще, хто знає?
Може, все сталося б інакше.
Чого ти хочеш?
Подякувати. Вам з дружиною.
За що?
Що врятували мені життя.
Твоя Кася була кращою медсестрою, ніж думала.
Пригадуєте, як Кася збрехала
ПАСПОРТ
Владеку про його очі і проблеми з печінкою?
- Вона тоді сказала… - Ну…
про кола під очима.
Виявляється, вона
ЧЕРНЕЦЬКИЙ '71
знову мала рацію.
І уяви.
Лікарі діагностували в мене рак.
Константин і Генрик звинуватили у моїй втечі Владека.
Але перш ніж піти,
він узяв на пам'ять плівки з камер спостереження Служби безпеки.
На одній з них був старий запис з клубу Чесєка.
Едвіне, скажу прямо.
На Олімпіаді ти маєш програти.
Зрозумів? Ти маєш програти у бою з росіянином.
- Жартуєш? - Чесю, чорт забирай!
Я тобі повністю довіряю, Едвіне.
Доручаю тобі цю справу
і майбутнє Радянського Союзу, розумієш?
Якщо він впаде, ти думав, що станеться з твоїм сином?
Він виросте?
Боксуватиме?
Хіба ти б не хотів, щоб він був чемпіоном світу?
А якщо з ним станеться щось лихе, Едвіне?
Ну?
Подумай про це.
Панове, хай щастить на Олімпійських іграх.
Бувайте!
- Варшавські вилупки! - Чеху!
Усі ці роки важкої роботи коту під хвіст?
- Олімпіада - це головне! - Чорт забирай, Чесєку…
Після всього, що ми пережили, ти мене зрадиш.
Олімпіада - це головне.
Головне - це сім'я. Колись ти зрозумієш.
Чудово, пане Чернецький.
Чого ви хочете від нас?
Небагато.
Лише автограф.
Перш ніж ви станете президентом, і я бачитиму вас лише у телевізорі.
ПЕРЕДАЧА ВЛАСНОСТІ
Що це?
Я хочу повернути клуб Чесєка.
Ти, мабуть…
провів надто багато часу на Заході.
Нагадати тобі? Як Чесєку, що бу…
Мушу визнати, пане Чернецький.
Ми вражені вашими аргументами.
Мій тато пішов з боксу.
Але не припинив боротися.
І не переставав мене любити.
Таким я його пам'ятатиму.
І я зроблю все…
щоб мій син пам'ятав мене таким само.
ЧЕРНЕЦЬКИЙ
Моє найкраще творіння.
Тату!
Привіт!
Друге найкраще.
Як справи?
- Добре. - «Добре».
- Сумка. - Сумка.
Я потім по тебе заїду, синку.
- Ні. - Попрощайся з мамою.
- Бувай, мамо! - Бувай!
Привіт, Касю!
- Як справи? - Привіт!
- Одягни рукавички. - Один. Два. Лівою. Срака!
Один. Два. Лівою.
Зараз джеб.
Просто джеб, джеб лівою.
Джеб. Добре. А захист? Ось так.
Добре! Ще один джеб.
Добре! І з іншого боку.
Саме так.
Гаразд. Перерва.
Перерва!
- Тобі весело? - Так.
Так?
- Хтось бреше? - Ні.
Хтось бреше.
Слухай, зрештою…
ти не мусиш любити бокс, бо що це?
Двоє дикунів чистять один одному пики.
Спочатку б'ють одного, потім другого.
Нудно, так?
- Нудно. - Нудно.
- Хочеш піти?
- Так. - Так.
Тоді ходімо.
Що б ти робив сьогодні, якби не я?
Мама купила мені книжку про Марію Склодовську.
Так? Остерігайся розумних жінок.
Вони небезпечні.
Ти знав, що лише Марія Склодовська
отримала дві Мобелівки у різних сферах?
У 1980-Х БІЛЬШЕ МІЛЬЙОНА ЛЮДЕЙ ВИЇХАЛИ З ПОЛЬЩІ
- Справді? - У хімії і у фізиці.
А ти хочеш три?
ЧЕРЕЗ БІДНІСТЬ, ПЕРЕСЛІДУВАННЯ, ЗА КРАЩИМ МАЙБУТНІМ.
СЕРЕД НИХ - КІЛЬКА СОТЕНЬ СПОРТСМЕНІВ.
ЖОДНА ІНША КРАЇНА НЕ МАЛА ТАКОГО ВІДТОКУ НАСЕЛЕННЯ.
Переклад субтитрів: Надія Сисюк