Начало. - Начало.
Камера!
Г-н Сопрано?
Да.
Седнете.
Добре.
ДЕЙВИД ЧЕЙС СЪЗДАТЕЛЯТ
Какъв е първият ви спомен в живота?
Първият ми спомен е сън.
Майка ми имаше едни неща.
Метал с извивка като къдрица.
Ръката излизаше от стената и на нея можеше да се закачи растение.
Люлеех се на това нещо.
Всъщност това беше първият ми спомен. Бях впечатлен.
Вероятно за първи път запомних сън
и се чудех какво означава.
Какви лудости се въртят в главата ми?
Интересното е колко много съм забравил.
Хората ми напомнят неща, които ме карат да се смея.
Не ги помнех.
Да.
Край.
Роден съм в Маунт Върнън, Ню Йорк, близо до Бронкс.
Преместихме се в Джърси, когато бях на четири години.
Семейството на мама беше оттам.
Къщата на леля ми беше в Бунтън. Революционен военен град.
Пещите се виждаха. Произвеждали са снаряди.
През града минава река и това е мястото,
откъдето Вито отива в Ню Хампшър.
Обичам този град. Толкова е мистериозен.
Обичах да ходя за Коледа в Ню Йорк.
Знаех къде е центърът "Рокфелер". Това място ме удивяваше.
Огромен магазин за играчки, дядо Коледа...
Преди пет минути стоеше в скута ми. - Не съм.
Напротив. Сега ще влезеш в списъка на дядо Коледа и нищо няма да получиш.
Изчезвай, дядо Коледа.
Баща ми започна да му се моли:
"Може ли да се приберем по магистралата "Уест сайд?".
Защото през тунела "Линкълн"... На пристанището има кораби
и носовете им стърчат над пътя.
За мен беше впечатляващо. Виждах, че минават през Медоуландс.
За това място има много легенди. Там е погребан Джими Хофа.
Гарата "Пенсилвания" и всичките камъни бяха там.
Изненадващо е, че там снимахме голяма част от първи сезон.
После се преместихме в Клифтън, Ню Джърси.
Работнически район, голям почти колкото град.
После отидохме в Уест Есекс.
Баща ми имаше идея да отвори железария. До нас имаше китайски ресторант.
Виждах как китайците готвят пилета и други неща.
Родителите ми не бяха доволни от това.
Обичаха китайска храна, но не и да живеем до китайски ресторант.
Продадоха железарията
и купиха друга на главната улица в един малък град.
Баща ми работеше много.
Но късметът и успехът не му се усмихнаха.
Родителите ми имаха бизнес около 35-40 г. - Бил е убийствен, но те са продължили.
И така, докато баща ми се разболя.
Всичко беше продадено за 1300 долара на търга на шерифа.
Един цял живот.
Не бяха щастливи хора.
НАПРАВИ ТОВА, НАПРАВИ ОНОВА.
Майка ми имаше труден характер, но се справяше.
Прибираше се вкъщи, правеше ни вечеря,
но се страхуваше и се ядосваше на всички.
Някой дойде снощи. Вече се беше стъмнило.
Кой? - Мислиш ли, че в тъмното щях да отворя?
Пищеше на сън.
В семейството й имаше 10 момичета и две момчета.
Родителите й бяха от Италия.
Голямо италианско семейство и огромна имигрантска общност.
Всяка събота ходехме на вечеря.
Не говореха английски.
Баща й, моят дядо, Вито Буко, никога не научи английски.
Отказваше. Не беше добър човек.
Чувстваше ли се неоценен от нея?
От мама? - Да.
Говореше много негативни неща за мен.
Баща ми също.
Много страннa оценка.
Веднъж бяхме в колата с мама и татко. Братовчед ми Джони също.
Звучеше някаква песен и си тактувах. Той каза, че трябва да свиря на барабани.
Имал съм добро чувство за ритъм. Мама отвърна: "През трупа ми".
Онзи Джийн Крупа е наркоман.
Говорим за метамфетамин. Виж това момче.
Не съм се чувствал оценен. Не съм си и помислял.
Страхуваше ли се от нея? - Дали се страхувах?
Че ще избухне?
Престани да ми казваш как да живея живота си. Млъкни.
Нервен съм. Като дете бях страхлив. После станах нещо като хулиган.
По някакъв начин това ми спаси живота.
Запознах се с едни момчета.
По дяволите.
Побойници, мафиоти.
Имахме автоматични ножове, кожени ленти на ръцете, цигари...
Имахме и шофьорски книжки.
Най-важното за нас бяха колите, момичетата и алкохолът.
В Ню Йорк 18-годишните можеха да пият, а в Джърси разрешаваха на 21 г.
Постоянно ходехме там.
"Ъпър Ийст Сайд" беше на мода.
После и "Гринуич Вилидж".
Спомням си как веднъж се връщахме от Манхатън.
До нас имаше кола с агресивни младежи.
Започнахме да се псуваме и да хвърляме чинии.
Чиниите на нечия майка.
Това беше в тунела "Линкълн". Всички бяхме пияни.
ДЕЙВИД ЧЕЙС ЧОВЕК С ЧУДЕСНИ ВЪЗМОЖНОСТИ
През 1964 г. отидох да уча на юг. Уейк Форест, Уинстън-Сейлъм.
Мразех го. - Защо?
Това ще го изрежеш.
Беше на юг.
Там, където бяхме, "Кланът" беше активен.
Голямото братство в колежа беше вдъхновено от Робърт Лий.
Баптистко училище. Два пъти в седмицата ходехме на църква.
Не се пиеше, нямаше танци, карти.
Защо отидох там? В "Принстън" ме отхвърлиха.
Не ме приеха в "Дартмут".
Приятелят ми учеше в "Уейк Форест". Затова и аз отидох там.
И двамата бяхме нещастни.
За голяма радост, някой започна вечери на чуждестранното кино.
Тогава гледах Годар, Бергман, Фелини, "Сладък живот".
Марчело, ела.
Побързай.
"8 1/2" просто... Мисля, че не го разбрах.
Тогава може би не знаех какво е режисьор,
но тези филми просто ме потресоха.
Появи се цяла нова вселена.
Напуснах и отидох да уча в Ню Йорк. Там гледах "Задънена улица" на Полански.
Тогава започнах да си мисля, че и аз мога да направя същото.
Изкуството ме привличаше.
Това е.
През октомври 1965 г. моят приятел отиде в колеж "Бард".
Отидох да взема дрога. Беше за първи път.
Помня, че бях на брега на река Хъдсън
в два часа през нощта и започнах да говоря, че искам да правя филми.
Тогава за пръв път ми хрумна идеята
да го направя.
Втори дубъл. - Камера.
Тони, добре ли си?
Как си, Дейвид?
Да, да.
Не мога да повярвам колко много говоря.
Много говоря.
Не, приятел. Добре е. - Не е.
Съжалявам за празнословието от онази нощ.
Не знам за това нещо.
На кого му пука? Тези лични въпроси.
На хората.
Както Тони казва:
"Спомените са нисшата форма на разговора".
Сега бих си тръгнал.
Но видях какво си направил...
Беше кръгъл кабинет. Доста си приличат.
Казах, че ще го направя.
Че ще участвам в документалния филм за "Семейство Сопрано".
Но не осъзнавах, че ще бъде за мен.
МАГИСТРАЛА Н. ДЖ.
ИЗХОД 13 ЕЛИЗАБЕТ
МАФИОТЪТ: ДЕЙВИД ЧЕЙС И "СЕМЕЙСТВО СОПРАНО"
Искам да обясня нещо...
Част от това, което ме интересува за "Семейство Сопрано",
е до каква степен е лично за теб. Имал си идея,
която е амалгама от много неща, които си преживял.
Години наред всички ми казваха, че трябва да напиша нещо за майка си.
Тя беше странна и забавна.
Съпругата ми Дениз го каза първа.
И след това всички повтаряха:
"Трябва да напишеш нещо за майка си".
През 1988 г. търсех работа, а Дейвид Чейс имаше нов сериал.
Казваше се "Почти пораснал". Искаше да се запознае със сценаристи.
Срещнах се с Дейвид в един ресторант на бул. "Вентура".
Бях отишла първа, разбира се.
Видях го как влиза през вратата.
По дяволите, изглеждаше толкова намусен.
Имам предвид, че изглеждаше нещастен.
РОБИН ГРИЙН СЦЕНАРИСТ
Седна и може би след десет минути
се смеехме със сълзи,
защото говорехме за майките си.
Сприятелихме се.
Тогава му казах, че е най-силният човек.
Можеше да накара шефовете на "Юнивърсъл" да се разплачат и разстроят.
Ти си толкова силен, а майка ти
те прави на малка мишка или нещо подобно.
Казах му, че трябва да пише на тази тема.
Робин предложи да напиша сериал за майка ми и за един ТВ продуцент.
Запитах се кой ще го гледа.
Но ако той е голям негодник, може да се получи.
Лошият беше ли мафиот? - Да.
Исках да взема Де Ниро и Ан Банкрофт.
Първо си помислих да бъде филм.
Това е историята, която представихме в първи сезон.
Разказва се за гангстер, който има пристъпи на паника и ходи на психиатър.
Имаш ли идея защо си припаднал?
Не знам. Може би от стрес. - От какво?
Има проблеми с чичо си, имат някаква вражда.
Може да избягаш от Ню Джърси, но не и от чичо си.
Изпраща майка си в старчески дом.
Не те виждам да общуваш с другите жени
или да говориш с господата наоколо.
Не си използваш възможностите.
Какво те интересува? Очи, които не се виждат, се забравят.
В гангстерската война майка му взема страната на чичо му.
Майките на трима от босовете ли са тук?
Вместо да живеят в нормални домове със синовете си като човешки същества.
Това трябва да е някакъв мръсен краен ход.
Майка му влиза в заговор с чичо му да го убият.
...дали е била несполучлива гангстерска екзекуция ?
Психотерапевтът е този, който му помага да разбере това.
В деня преди стрелбата
ми каза, че тя продължава
с нови истории за майки, които си хвърлят бебетата през прозореца.
Накрая той я удушава.
Майко, знам какво направи за единствения си син.
Но след това се сетих, че ще се получи добър сериал.
"СЕМЕЙСТВО СОПРАНО" ПИЛОТЕН ЕПИЗОД
Занесохме го във всички мрежи.
"Фокс", "Ей Би Си", "Си Би Ес" и "Ен Би Си". Никой не го искаше.
А Лес Мунвес каза, че сценарият е много добър и забавен.
Но той на психиатър ли ходи?
Женен ли си за него, че взема "Прозак"?
Отвърнах, че може и така да се каже.
Отговори: "Добре. Тогава отговорът е "не".
Това беше всичко.
После казах: "Дали не можем да отидем в "HBO"?".
Най-добрият избор за телевизия.
Пробивахме си път от 1985 г., откакто отидох там.
По това време имаше три или четири ТВ компании.
Ако броим "Фокс".
Не я считахме за конкуренция,
а по-скоро за база за сравнение.
КРИС АЛБРЕХТ БИВШ ДИРЕКТОР НА "HBO"
Знаехме, че трябва да сме различни.
"HBO" се стараеше да създаде свое име.
КАРОЛИН СТРАУС БИВШ ПРЕЗИДЕНТ НА "HBO ЕНТЪРТЕЙМЪНТ"
"HBO" е известна с бокс и филми.
Промяната настъпи с "Шоуто на Лари Сандърс".
Защото някой е седял на стола ми.
Може да е мама Меца.
Некадърният дебел глупак се притеснява за дивана и гледа да не прецака нещата.
To утвърди стандарт, че "HBO" може да направи нещо различно,
дори по-добро от това, което се излъчва по другите медии.
Започнахме да мислим как да влезем в бизнеса със сериали.
О, боже.
Домът на Шилингър.
Създадохме "Оз".
Даян, той не е толкова лош човек.
Каква дрога вземаш?
И "Сексът и градът".
Беше стил на работа, който изискваше
да намерим добри разказвачи и да ги оставим да си свършат работата.
Дойде Девид. Автобиографията му ми беше позната.
Той беше ТВ ветеран и беше направил някои добри неща.
Но досега не беше имал собствен успех.
През 1968 г. се оженихме с Дениз.
Двама от чичовците ми ме дръпнаха настрани и казаха да се махам.
"Ако останеш тук, няма да си женен."
Познаваха родителите ми.
Имаха предвид майка ми.
Съпругата ми нямаше да може да го понесе.
Майка ми беше просто луда.
Заминахме през първата брачна нощ. Тръгнахме за Калифорния.
Прекосихме страната и разбрах,
че ми отпускат стипендия да снимам в университета "Станфорд".
Някой беше казал,
че историята на Америка в едно изречение е "Боклуците плуват на запад".
Донякъде го разбрах, когато отидох там.
Алкатраз.
Някои от големите гангстери са лежали в него.
Дори Ал Капоне.
Осъдили са го за неплатени данъци. За друго не са могли да го хванат.
Лежал е 11 г. и умира от удар през 1947 г.
Но това е било много отдавна.
Учих две години в Станфорд.
Написах сценарий за филма "Възход и падение на Бъг Манусос".
Мислехме, че имитираме Годар.
Не знам какво сме мислели, че прави Годар, но ние не го правехме.
Казвам се Манусос.
Грък съм или от гръцки произход. Както искате.
Мама беше най-великата дама, която е живяла на света.
Да хвърлим този труп и да го забравим.
Махни тази усмивка, сладурче.
Кучи син!
Мамо, улучиха ме в гръб.
След двегодишна програма завършвах.
Заедно с един приятел написахме сценарий.
Преподавателят ни го изпрати на Рой Хъгинс.
Той беше голям ТВ продуцент.
Но ние забравихме.
С Дениз се преместихме в Лос Анджелис и наехме апартамент.
Тя започна да работи в адвокатска фирма.
Аз си търсех работа, но не можех да намеря.
Накрая открих нещо. Започнах в "Кловър филмс".
Тези филми...
ГЛАВОРЕЗИТЕ 1970 Г.
На десет километра оттук
се намират игрище за голф и кънтри клуб, заобиколени от германска охрана.
Всеки немски войник трябва да бъде убит.
Снимахме един от филмите в изгорял жилищен квартал
в каньона Лас Върджинес.
Беше някакво германско укрепление.
В момента беше населено от германски проститутки.
Имах много малка роля.
Трябваше да съм първи помощник-режисьор
и нямах идея какво да правя.
Филмът беше леко порно.
Написах сценарий за "Кловър филмс", наречен "Гробът на вампира".
Не!
Кой си ти?
Аз съм твоят син! Синът, заченат в гроб.
Да.
Пълна лудост.
Докато бях там, чух, че Рой Хъгинс,
който беше прочел сценария,
искаше да ме наеме да напиша един епизод.
Така получих първата си работа в телевизията.
Сериалът се казваше "Смелите: адвокатите."
Всички на източното крайбрежие се радваха.
Името ми излизаше по телевизията.
Но не се научих как се режисира,
макар че исках да съм режисьор на филм.
Да.
Може би съм бил много притеснен,
за да питам оператора как се правят нещата.
Години след това се опитвах да пиша сценарии за филми.
Но нито един от тях не беше сниман.
През 1973 г. гилдията на сценаристите започна стачка.
Трябваше да протестирам пред "Парамаунт".
Точно пред вратата на Де Мил.
Беше страхотно дори само да стоя там.
Всички, с които протестирах, бяха професионални сценаристи.
Чаках с нетърпение да отида на протест.
Започнах да чувствам, че наистина съм в Холивуд.
Запознах се с Пол Плейдън, редакторът на "Мисията невъзможна".
Нямах агент и Пол ми намери. Сключих договор с неговата агенция.
Когато стачката свърши,
имаше един сериал, наречен "Магьосникът", с Бил Биксби.
Биксби играеше магьосник, който разкриваше престъпления.
Побеждаваше лошите с шалове и шапки.
Назад!
Взеха ме за редактор на сценария.
После се заех с "Досиетата на Рокфoрд".
Написах "Ще отлетя", последван от "Северната страна".
Вече бях в телевизионния бизнес.
Проблемът е, че знаеш какви са границите,
но опитваш да ги надскочиш и често се проваляш.
Събранията бяха ужасни, събранията в телевизията...
Имаха безпогрешно усещане...
че причината поради, която пишеш, и това, което най-много обичаш в сценария,
е това, за което ще се хванат.
Бях свикнал с телевизията,
а "Семейство Сопрано" беше сериал за гангстери и никой не беше убит.
Мислех, че няма да го искат.
ОБЩЕСТВЕН ВРАГ, 1931 Г.
Вижте само всички онези гангстерски филми на Джими Кагни.
Да не би в "Кръстникът" да няма убийства?
Защо да няма убийства?
После го пренаписах и включих убийство.
Тогава "HBO" наистина се заинтересува от сериала.
Не ставаше въпрос само за убийство.
Трябваше да бъде част от историята,
да бъде свързано с повествованието и културата.
Проведохме среща с Дейвид.
Знаех, че е човек на телевизията
и чрез сценариите си беше показал,
че не мисли като традиционен телевизионер.
Веднага разбираш виждането му за света.
Героите бяха като негова втора кожа.
Беше лесно да се направи пилотният епизод.
Оттук ли искате да започнете или...
На кастинга не реагирам. Обикновено казвам: "Това е много добре".
Много добре. - Благодаря, Дениз.
"Благодаря много" и хората си тръгват.
Кастингът е дълъг процес.
Започваме ли? - Когато сте готов.
Имам среща на закуска.
Извикаха ме от една компания за смет, която представлявам.
Добре, Голям, какъв е случаят с Трайборо Тауърс?
Управителят на обекта иска да поднови договора с Дик.
Управителят иска да поднови договора.
Управителят иска да поднови договора с Дик.
КОТЕТО
Управителят на обекта иска да поднови договора с Дик,
но онези братя Колар...
Да опитаме отново. Ще си възвърна енергията. Уморен съм.
Братята Колар
са чехословашки емигранти или нещо такова.
Могат да изкарат почти един милион на година,
ако Колар кара боклука, а не Дик.
Плащат ни 40 пъти повече, ако откраднем товара.
Точно това искат. Казваха, че ако могат да кажат...
...на тия босове от Чехословакия да вървят по дяволите,
тогава той ще ни реши въпроса.
В Чехия също обичаме свинско.
Опитвали ли сте нашите наденици?
КРИСТОФЪР
Единствените наденици са италианските и "Джими Дийн".
Виждате ли какво научавате от други култури?
Чичо ми Ъвджен не знае, че съм идвал.
Но ако има някакво развитие, трябва да му кажа.
Нека да вървим напред.
Налага се да спрем лудостта.
Бизнесът с боклука се променя.
Ние сме младото поколение и имаме общи проблеми.
Бизнесът с боклука се променя.
Младото поколение има общи проблеми.
Емил.
Къде си учил в гимназията? В Полша ли?
Не съм поляк.
Какво е Чехословакия?
Тип поляк, нали?
Дойдохме в тази страна, когато бях на девет. Учих в Западен Есекс.
Играл си футбол срещу братовчед ми Грегъри.
Учи в Бунтън. - Къде е стоката?
Да.
Причината за посещението. Ето го, приготвено за теб.
Опитай стоката, Емил.
Емил.
Край.
Клапа.
Идеята за сериал за "HBO" по онова време
никак не беше престижна.
Честно казано, това представляваше евтина сделка за телевизията.
Наистина беше така.
Харесвах героя и смятах, че е наистина забавен.
Първия път, когато прочетох сценария, се казваше Дийн Молтисанти.
Не знаех кой е Дейвид Чейс.
И не разбрах, че е италианец, виждайки името му на сценария.
Замислих се кой е този човек,
който ще прави сериал за италианците,
а не е нито Скорсезе, нито Копола.
Работих много усилено и се доверих на Дейвид.
Дейвид има непроницаемо лице.
Майкъл дойде и беше чудесен, но аз бях прям.
Много добре.
Излязох и си мислех, че няма да се получи.
На кого му пука? Не е италианец. Какво знае той?
И той казва: "Кой е този? Даже не е италианец. Майната му".
Но...
ДОМЪТ НА ЛИВИЯ - ДЕН
Кой е?
Заключи ли вратата след теб?
Струваше ми се, че прослушахме 100 актриси.
Тук е старчески дом.
Всички изиграха луда италианска майка.
Няма да ме дадеш в старчески дом.
Виждала съм жени в тези домове, които дърдорят като идиотки.
ЛИВИЯ
Бяхме далече от избора.
Майка ми беше прототипът и знаех, че не сме намерили героинята.
Дойде Нанси Марчанд.
Познавах я като г-жа Пинчън, издателката от "Лу Грант".
Нека ви припомня, г-н Грант, че този вестник не е "Ню Йорк Таймс".
Подсещат ме всеки път, като го взема.
Мен също, господине.
Бих искала да имаме по-добри ресурси, но нямаме.
Ще се оттегля, ако искате. - Не казвам такова нещо.
Искам да ми кажете, господа, че ще спечелим, ако започнем дело.
Да започна ли отначало? - Не.
Помислих си, че нищо няма да се получи.
Но след като тя заговори, бум.
Вие сте с активни хора на вашата възраст. Вършат много неща. Пътуват, танцуват.
Виждала съм жени в тези домове, които дърдорят като идиотки.
Изяж си патладжана.
Невероятно. Тя беше идеална.
Ако чичо ти има бизнес с Артър, не ме интересува какъв е.
Той знае какво прави.
Но аз не знам.
Добре ми е известно,
че дъщерите по-добре се грижат за майките си от синовете.
Купих компактдискове за стария грамофон.
Всички ми казваха, че няма друга като майка ми.
Когато роднините ми започнаха да гледат сериала, казаха:
"За бога, това е леля Норма. Майка ти".
Отвърнах, че е точно така.
Сякаш я имитираше.
Очаквам днес да те видя на рождения ден на Антъни.
Само ако ме вземете и ме върнете обратно вкъщи.
Не карам кола, когато предвиждат дъжд.
Почти в цялата си кариера съм играла
жена с добър вкус.
Сега съм благодарна,
че ще играя такава вещица.
Досега не съм имала този шанс.
За теб е добре да караш. Ти решаваш. Тръгвам на работа.
Разбира се.
Бягай!
Прочети репликата. - Нямам я.
Когато в началото се явих, кандидатствах за пет различни роли.
Коя беше жената тази вечер?
Пробвах се за любовницата на Тони Сопрано.
Какво? Преработвате сметището ли?
Не ме третирай като дете.
Знам, че има нещо по-интимно.
Коя беше тази жена в ресторанта?
Не пипай тази шапка.
Накрая избраха друга актриса.
Много добре.
Но Дейвид ме хареса.
Хареса му фактът, че съм италианка, и бях готина.
Но не знаех, че има общо с италианци.
Мислех, че се отнася за оперни певци. - Това е неприемливо.
Имам резервация за осем часа.
Обясних ви, че хората не са станали от масата.
Има осем партита преди вас.
Не мисля, че прочетох репликите на хостесата.
Получих обаждане: "Искате ли да изиграете тази роля?".
Отвърнах: "Разбира се".
Не можех да кажа нито една от репликите си...
Г-н Борглънд, слагат масата за вас.
Бях много притеснена да бъда до Лорейн след "Добри момчета".
Бях с Карън. Умирах.
Започна да ме пипа. Той ме сграбчи.
Казах му да спре. Той продължи и го ударих.
Тогава той се ядоса.
Лорейн беше единствената, приличаща на звезда,
заради "Добри момчета" и няколко други филма.
Първо хората от кастинга я доведоха за ролята на Кармела.
Кармела беше роля, която "HBO" и той бяха обсъждали.
Но аз кандидатствах за д-р Мелфи.
Дейвид малко се изненада.
"Защо искаш да играеш Мелфи?"
Казах му: "Защото сега съм различна от това, което бях преди години
като Карън Хил в "Добри момчета".
Не искам отново да играя същата роля.
Д-р Мелфи ми е интересна. Била съм на терапия.
Наистина ли? - Да.
С Дейвид дълго си говорихме за терапията.
Мисля, че не сме срещали образована италианка.
Това ме радва.
И не смятам, че Тони ще разговаря с някоя, ако не е италианка.
И така получих д-р Мелфи.
Казах: "Добре, но трябва да стоиш спокойно с ръце в скута.
Говори тихо".
Добре ли е? - Да.
Добре. - Разбрах.
Чудесно. Добре.
Трябваше да потискам моята веселост.
Опитвах се да погреба Лорейн, за да може Мелфи да излезе напред
по съвсем различен начин от това, което бях аз.
Беше много далече от мен.
Никъде и никога не съм била Мелфи.
Пристъпите на безпокойство са психиатрични сигнали за спешност.
Представи си, че караш кола. - Нека ти кажа нещо.
Днес всички ходят на психоаналитици или терапевти.
ТОНИ
Свързват се със Сали Джеси Рафаел и разказват проблемите си.
Какво се случи с Гари Купър?
Силният мълчалив тип.
Ето това е американец. Не е бил наясно с чувствата си.
Правел е каквото трябва.
Провеждахме кастинг за Тони.
Започнахме в Лос Анджелис и отидохме в Ню Йорк.
Прослушахме много хора, но не намирахме подходящ.
Върви на майната си.
После помолих Стивън Ван Занд да прочете репликите.
Готов? - Той беше звезда на рокендрола.
За мен беше от голямо значение.
Пусках си албумите на Спрингстийн. Гледах този малък италианец.
Чудех се: "Кой е това? Прилича на Ал Пачино".
За протокола тази вечер
искам да кажа, че няма нищо необичайно
в облеклото на "Раскалс".
Преди кастинга
със съпругата ми гледахме Залата на славата на рокендрола.
Там Стивън ван Зандт представяше "Раскалс".
Няма нищо странно.
Беше облечен с техен костюм.
За първи път видях "Раскалс" на пързалката за кънки
в Кeйпорт, Ню Джърси.
Точно така.
По онова време нямаше "Филмор" и големи арени.
Рокендрол се свиреше на пързалки за кънки, където му беше мястото.
Казах й, че трябва да го вземем в сериала.
Заради начина, по който рокът се продава, може догодина да се върнем при кънките.
Не знам, но...
Получавах сценарии, но за писане на саундтрак, не бях актьор.
Дейвид Чейс се обади.
Какъв беше първият ви разговор?
За мен беше странно, защото ме попита какво мисля.
Казах му, че сценарият е чудесен и попитах каква музика предвижда.
Отговори, че искал да участвам.
Но аз не съм актьор.
Няма ли някакви необходими условия за телевизията?
Той ми отговори: "Aктьор си. Още не го знаеш".
Съгласих се. Помислих си, че това е съдба.
Позволете да кажа нещо.
В днешно време всички ходят на психоаналитици и терапевти.
Всички са в шоуто на Сали Джеси Рафаел и разказват за проблемите си.
Какво се случи с Гари Купър?
Силният мълчалив тип.
Ето това е американец.
Не е бил наясно с чувствата си. Правел е каквото трябва.
Онези са знаели,
че ако Гари Купър веднъж прояви чувства,
няма да могат да го спрат.
Дисфункция за това, за онова. Вървете на майната си!
Прочете репликите добре. Нямаше по-добър от него.
Тогава си помислих, че той може да бъде Тони Сопрано.
Накрая "HBO" каза на Дейвид, че той е добър,
но не трябва да зависи от някого, който не е играл досега.
Той се съгласи.
"В такъв случай, ще напиша роля за теб, каквато не съществува."
Помислих, че този тип е луд.
Сандрин, напитките за цялата вечер са за сметка на заведението.
Но не отбеляза дали съм заместник, или негов съветник.
В началото бях собственик на клуб.
Нека опитаме още веднъж. - Клапа.
Беше трудно да намеря човек за ролята на Тони.
Позволете да кажа нещо.
Днес всички ходят при психоаналитици и терапевти.
Отиват в шоуто на Сали Джес Рафаел и говорят за проблемите си.
Какво се случи с Гари Купър?
Силният мълчалив тип. Ето това е американец.
Не е бил наясно с чувствата си. Правел е каквото трябва.
Ако Гари Купър веднъж прояви чувства,
няма да могат да го спрат.
Дисфункция на това, на онова. Вървете на майната си.
Майкъл Располи се доближи до героя.
Това е отлично.
Накрая намерихме Джим.
Телефонът ми звънна.
Дейвид Чейс искаше да се срещнем в 08:30 ч.
Идеята да закусваме, вместо...
ме отблъсна веднага. Не знам защо.
Но прекарахме добре и много се смяхме за семействата и майките си.
Отидох на прослушване.
На първото прослушване спрях по средата и казах, че е отвратително.
Не го правя добре.
Ако искате, ще се върна и ще го изпълня по различен начин.
Излезе по средата на първото прослушване...
Направи като Ван Морисън.
"Това е кофти и не го правя добре." И излезе.
Смятахме, че е страхотен.
Директорите на кастинга го доведоха в дома ми.
Прочете репликите от цялата сцена и аз бях очарован.
Позволете да ви кажа нещо.
В днешно време всички ходят на психоаналитици и терапевти.
Отиват в шоуто на Сали Джеси Рафаел и разказват за проблемите си.
Какво се случи с Гари Купър? Силният мълчалив мъж.
Ето това е американец.
Не се е притеснявал за чувствата си. Правел е каквото трябва.
Ако той заговори за чувствата си, няма да могат да го спрат.
Дисфункция на това, на онова. Вървете на майната си.
Джим го изпълни и беше напълно очевидно.
Той щеше да бъде Тони.
Знаеш ли, понякога...
животът е хубав.
Често е хубав.
Например когато пием истинско "Регалеали".
Бяхме направили кастинг за всички, но нямахме Кармела.
Кармела.
Трябва нещо да призная.
С Иди направихме прослушване преди снимките.
Какво правиш?
Нагласям виното така, че да го плисна в лицето ти.
Винаги правиш сцени.
Върви и се изповядай, и прекрати това нещо.
Тя направи сцена от пилотния епизод.
Там той й казва, че взема "Прозак".
Вземам "Прозак".
За бога!
Ходя на терапевт.
Мили боже. Това е чудесно.
Прекрасно, смело!
Казах си: "Това е". - Това е прекрасно.
Да не съм Ханибал Лектър? - Според мен е чудесно.
Психологията не се занимава с душата.
Началото е важно. Сега ще млъкна.
Млъквам.
Знаех коя е тази жена и бях сигурна, че няма да ме изберат.
Опитът ми до този момент
показваше, че ако се явяваш на кастинг за италианска американка,
трябва да изглеждаш по определен начин.
Смятах, че има други жени, които изглеждаха по-подходящо
и са избирани по-често.
Но отидох, бях прослушана
и на другия ден ми се обадиха, и казаха, че съм получила ролята.
Помислих си, че предстои еднократна продукция.
Кастинг и снимки.
Клапа.
Някой ще каже ли "камера"?
Камера.
Бабо, това място е много хубаво.
Какво има там отзад?
Много добре.
Обади ли се на онзи в "Трайбека тауърс"?
ДЕЙВИД ЧЕЙС: Чакай да ти подам репликата.
Камера.
Трябва още нещо за закуска. Не само сок от червена боровинка.
Край.
ДЕЙВИД ЧЕЙС: Камера.
Как се казва това място?
ДЕЙВИД ЧЕЙС: Трайборо Тауърс. - Господи.
Камера!
Виж.
Някой иска ли сладолед?
ДЕЙВИД ЧЕЙС: Реплика.
Обади ли се на онзи от "Трайборо Тауърс" за договора?
Край! Още веднъж.
От началото ли е казал, че иска да бъде режисьорът?
Това беше голямо решение.
Не знаехме много неща от това, което правим.
Не искахме някой да държи пълен контрол.
Той щеше да бъде директор, сценарист и продуцент.
Но ако трябваше да бъде режисьор, неговото мнение щеше да е меродавно.
Когато Дейвид говореше за сериала, беше ясно,
че живее в сърцето, душата и ума му.
Трябваше да се съгласим.
Оставихме го да режисира.
Камера.
Всяка година на тази дата, още откакто беше съвсем малка,
мама и Медоу се обличат красиво и отиват на чай в хотел "Плаза".
Сцената беше как Кармела иска да заведе дъщеря си "Плаза".
Имам да пиша домашно.
Медоу, нали това е наша традиция?
Винаги толкова се забавляваме.
Истината е, че още от осемгодишна смятам, че е глупаво.
Ходя, защото на теб ти харесва.
Спомням си нещо от тази сцена, когато Дейвид режисираше...
Край.
То ме накара да разбера, че за него е нещо специално.
Той има предвид нещо, което се е случило...
Камера.
...или в момента го преживява със съпругата и дъщеря си.
Мислех си, че не е само въпрос на режисура,
но има и лични елементи.
Ще ми кажеш ли нещо?
Мамо, имаш ли представа какво значи за мен да отида на ски в Аспен?
Мислиш ли, че това ще се случва всяка година?
Като скучният чай и курабиите в хотел "Плаза"?
Довиждане. - Моля, затвори вратата.
Край. - Добре.
Беше ли притеснен при снимането на пилотния епизод
като първа възможност да бъдеш режисьор?
Разбира се, че изпитвах безпокойство.
Бях режисирал някои неща преди това, но сега бях много притеснен.
Зависех от оператора Алик Сахаров.
Помня, че в началото, при подготовката на пилотния епизод,
Дейвид влезе в офиса, качи си краката нависоко
и погледна мрачно през прозореца.
АЛИК САХАРОВ ОПЕРАТОР
Попитах го какво става.
Каза: "Не знам кой ще гледа този боклук".
Казах му, че сценарият е добър.
Спомням си, че не искаха да правят друг телевизионен проект.
Решихме да нарушим правилата.
Не исках работа с камера като в телевизионен сериал.
Тя е най-скучното и тъпо нещо на света.
Типични са два общи плана и два отблизо.
Всъщност сцената се раздробява на парченца.
Това не е операторско майсторство.
Говорехме за Бертолучи, много за Копола,
за "Кръстникът", за Мартин Скорсезе.
Говорехме и за Полански.
МИНАВАНЕТО ЗАБРАНЕНО
Езикът в "Китайски квартал"
беше близък до този, който искахме да покажем в "Семейство Сопрано".
Сцената, в която Джейк Гитис кара колата си през портокаловата градина.
Стой там!
Това беше модел за сцена,
където Тони и Крис преследват онзи пред сграда с офиси.
Идиот!
Тони, чакай!
Тогава казах, че искам камерата да влезе вътре.
Двама души работеха и действието мина покрай тях.
Те подскочиха.
Хората попитаха какво общо има това с тях. Но се получи много добре.
Минахме на ръчен режим,
когато Тони е извън колата и бие онзи човек.
Добре ли си? - Кракът ми е счупен.
Имаше голямо влияние от "Китайски квартал".
Ще те науча, говедо.
Къде са ми парите?
Край. - Грешката беше моя.
Не изчаках достатъчно дълго. - Още веднъж.
Когато се работи за телевизията, една сцена следва друга.
Трябва да се научиш бързо да се подготвяш.
В една сцена говориш със сина си,
а в следващата биеш някого.
В третата правиш любов със съпругата си.
През целия ден емоциите постоянно се сменят.
Трябва да се променяш бързо.
За какво говориш? Вече го обсъдихме.
Г-н Сопрано?
С Лорейн и Джим репетирахме три дни преди снимките.
Това, което ти казвам, ще отшуми.
Спри за секунда.
За него беше важно поведението в кабинета на психиатъра.
Не беше запознат с много неща.
Не е голяма работа. Проблемът е в мен.
Не. Сгреших. Беше заради моята концентрация.
Не трябваше да казвам това. Здравей.
Имал ли си личен опит с психоаналитик?
Да.
С други думи не си измисляш.
Знаеш какво е усещането.
Бил съм в някои от тези стаи. Но не за дълго.
Но чувството в тях ти е познато.
Не мисля, че ми беше известно до началото на сериала.
Той ме вкара направо там.
Сериалът ли те бутна там? - Със сигурност.
Изследване ли беше, или реалност?
Беше наистина. - Да.
Вик за помощ. Как ви звучи?
Да.
Успокоява го.
Искаш ли кърпичка? - Не. Остави.
Докторе, от теб се сгорещявам и потя.
Джим не е ходил на терапия.
Беше интересно да го насочвам и да го водя
или манипулирам по някакъв начин.
Моментът беше интимен.
Да, и затова го харесвам, и исках да играя Мелфи.
Мислех, че е по-близък с мен, отколкото с който и да е друг.
Това много ми харесваше.
Клапа.
Имаш силни чувства към това.
Ще ти кажа нещо. Учил съм семестър и половина в колеж.
Разбирам Фройд и терапията като концепция.
Но в моя свят това не се случва.
Мога ли да бъда по-щастлив? Да. Кой не може?
Край.
Камера.
Джим имаше свой начин да стане Тони Сопрано.
Той разбираше героя.
В една от сцените Крис се цупеше.
Тони му каза...
Стига глупости. Какво ти става?
По сценарий бях написал
Тони да отиде при него и да каже "Ей!".
Това си представях.
Ще те убия.
Но Гандолфини го измъкна от стола.
Това дойде отникъде. Не беше по сценарий.
Край. Страхотно!
В повечето случаи давах насока, а той казваше: "Ела го направи".
Камера.
И аз правех нещо глупаво.
По-късно беше казал на съпругата ми, че в пилотния епизод
копирал моето поведение.
Край.
Помня, че в началото Джими се чудеше:
"Как може Дейвид да знае толкова много за мен?".
Може би е имало сходства във възпитанието им.
Дейвид е израснал в Ню Джърси, Джими също.
В един италиански дом има много общи неща.
Всичко пасва.
Дейвид е израснал в Ню Джърси.
Може да заимства много неща от реалния живот.
Бихте помислили, че няма да се получат, но при него вървяха.
Но успехът не дойде лесно.
Пилотният епизод беше много странен.
Абсолютно некомерсиален.
Деца, елате! Опитват се да летят.
Малките искат да летят.
Основна предпоставка. - Опитват се да летят.
Няколко патици влизат в басейна на боса.
Напускат и той получава нервна криза.
Чувстваш ли се депресиран?
След патиците.
Предполагам.
Патиците са предшествали припадъка.
Нека поговорим за тях.
Това ли е предпоставка за хитов сериал?
Никой не очакваше да стане сериал.
Д-р Козимано ме изпрати в болница.
Направи ми всички тестове.
Тестваха пилотния епизод на четири места.
Кънектикът, Далас и две други места... Не си спомням вече.
Изненадващото е, че най-добре беше оценен в Кънектикът.
Това е провал.
Разбира се, там е пълно с италианци...
Близо е до Ню Джърси. - Да, Ню Джърси.
Не може да приемеш такъв подарък от Тони Сопрано.
По никакъв начин. - Чуй ме, Шармейн...
Казаха, че според тестването, Шармейн Буко, съпругата на Арти,
е моралният център на шоуто и трябва да я изведем повече на фокус.
Но билетите се раздаваха.
Тони е работнически водач.
Артър, моля те, порасни.
Умът ти не се ли съпротивлява срещу всякакви сценарии,
в които зъболекари изпращат Боса на Ню Джърси
на първокласен норвежки круиз?
Стига, Артър.
Счупили са нечии крака за тези билети.
Кати беше чудесна, но сериалът имаше друг смисъл.
Отне доста дълго време.
Минаха десет месеца, докато получихте зелена светлина.
Дълго време. Това беше голям скок.
Защото е сделка, която правиш с директора.
Ще ви дам милиони долари,
ще отнеме доста години,
ще създадем нещо, а трябва ли да ви вярвам?
Накрая казаха: "Да". Ще си призная,
бях благодарен.
Няма да отида в старчески дом.
Не я слушаш. - Това не е...
Бях в края на кариерата си.
Щях да се откажа да работя в телевизията
и да започна да пиша сценарии на филми.
Тогава се появи "Семейство Сопрано".
Сякаш бях в открит бурен океан.
Мамо. - Антъни, хората идват тук, за да умрат.
И попаднах на красив пустинен остров, покрит с палми.
Помислих си, че животът ми е спасен.
Мили боже!
Някой да извика доктор.
"HBO" каза "Семейство Сопрано" да продължава.
Вярват на инстинктите на създателите.
Това беше изумително.
Мисля, че имах правилна концепция.
Решиха да ми се доверят.
Сутринта, когато се разболях, си мислех...
Хубаво е да бъдеш в нещо от началото.
Дойдох твърде късно за това.
По-късно почувствах, че съм дошъл накрая.
Най-хубавото свърши.
Мисля, че много американци се чувстват така.
Мисля си за баща ми. Никога не достигна висоти като мен.
Но в много отношения животът му беше по-добър. Беше със своите.
Те имаха техните норми, тяхната гордост.
Какво имаме ние днес?
Започвайки да пиша пилотния епизод, си мислех за Америка.
Имах чувството, че нещата пропадат.
Тук всичко се продава.
Всичко.
Комичната част за мен беше,
че американците са станали материалисти и егоисти до такава степен,
че това разболя боса на мафиотите.
Искам да разбера защо в семейните разписки растежът е нула.
Къде са скапаните пари?
От вас се очаква да печелите.
Нека всеки отиде при хората си,
да счупи няколко глави и да спечели пари.
Сил, направи анализ.
Кои два бизнеса по традиция са защитени от кризата
от незапомнени времена?
Някои аспекти от шоубизнеса и нашият.
Пишем за мафията, разбира се.
Естествено в този бизнес има корупция, за да се изкарат пари.
Къде са останалите пари? - Навсякъде.
Идеята е, че са представени американската мечта
и американският кошмар. Всичко едновременно.
Темата са парите и смъртта.
Някак си те са свързани. - Да.
Дай ми бижутата си.
Капитализъм в най-суровия смисъл.
Не можем да представим разписки. Искаш да ни ги вземат ли?
Това беше по телевизията.
Инструментът, с който капитализмът продаваше.
Новият "Додж". - "Камел".
"Джел-О". - "Кодак".
От самото начало си мислех,
че вече 50 години правим телевизия.
"Корнфлейкс и ягоди".
Продава се нещо на хората.
Агресивна търговия всеки 15 минути.
Глупости. Глупости.
Свикнали сме.
На екрана се появява нечие лице и казва нещо.
Влияе ви.
Всичко е за пари, пари.
Нали разбираш, че трябва да платиш изпуснатата сесия.
Добре.
Ето. Вземи. - Както в епизода се казваше...
Нали за това става въпрос? Скапаните мръсни пари.
Вземи.
Нямаше повече реклами. Бяхме в "HBO".
Точно тук.
Навсякъде, където ходихме в началото, ни питаха къде ще снимаме.
Отговарях: "В Ню Джърси".
Защо там? Отвръщах, че филмът принадлежи на този район.
Замисляха се дали трябва да дават толкова пари.
Отидох в "HBO" и те казаха:
"Тук пише Ню Джърси.
Нали ще снимате в Ню Джърси?".
Почувствах се в рая.
Започнах да си мисля:
"По дяволите миналите 30 години, днес е друго".
Телевизията щеше да снима в Лос Анджелис.
Вторият екип щеше да бъде в Джърси. Те откриват
места, които могат да дублират,
за да създадат напрежение и илюзия.
"В Джърси съм!"
Ще снимаме в дъжда.
Обичам, когато е облачно, защото цветовете са наситени и богати.
Имахме идея да търсим места,
но не заради самите тях.
Трябваха ни такива с характер,
които да отговарят на нашите герои.
Оставаше да вземем камерата и да снимаме.
СТУДИО "СИЛВЪРКЪП"
Вътрешните снимки направихме в Куинс, а външните...
Бях забранил да се снима на друго място, освен в Ню Джърси.
Исках да бъде реалистично. Много добре познавах Ню Джърси.
Например в Медоуландс са събрани тежка промишленост
и най-голямата градска пустош в света.
Марти Скорсезе не харесва сериала.
Каза: "Не разбирам. Само дървета и такива неща".
Преди това местата на мафията са били в Манхатън или Бруклин.
"КРЪСТНИКЪТ", 1972 г. РЕЖИСЬОР ФРАНСИС ФОРД КОПОЛА
ДЖЪРСИ ЦЕНТЪР НА МАФИЯТА
Знаех, че в Ню Джърси има мафия.
Деца, чиито бащи бяха букмейкъри и кредитни акули.
Къщата на Сопрано
беше в град, където се преместихме, когато бях в осми клас.
Имаше много гори и езера.
И от време на време някой беше взривяван в гаража си.
Пали колата и...
Знаех за всичко това и смятах, че ще се получи.
Имаше съвсем нов вид.
Културата беше по-различна.
Тони и Кармела бяха от покрайнините.
Пише, че е с парченца.
Така го обичаш. - Но не с толкова много.
Обичам тези, на които пише "С малко парченца".
Защо беше това? - Ще ти направя списък.
Нова игра.
Той има нормално семейство. Има деца.
Браво! - Дъщеря му играе футбол.
Непробиваема си!
Ела тук.
Обича съпругата си.
Тя е стожерът в семейството.
Той има нормален живот.
Работи в мафията. Това му е работата.
Не е честно!
Той има нормално семейство,
което му създава толкова проблеми, колкото и другата работа.
Когато избираш проекти,
кои са най-важните фактори за теб?
Кое е първото? - Сценарият.
Когато ви избраха да правите сериал,
трябваше да намерите сценаристи.
Трудно ли беше да работиш с други сценаристи?
И да, и не. Работил съм това и по-рано, и знаех какво да очаквам.
Този път щеше да е по-различно.
Не исках да пиша сценарий за телевизията.
Мислех си, че сме свободни и може да се задълбочим.
Дойдох след пилотния епизод. За втория.
Разказваше с какво разполага, което щеше да е пълната история на сезона.
Винаги го казваше, но нищо повече.
Сега хората от киното идват в бизнеса
и всичко трябва да им се разкаже за пет години напред.
Трябва всичко да знаем, а ние нямаме представа.
В самото начало Дейвид каза: "Ако не се получи, за мен това е краят".
Да ме прощават "HBO", но в този момент те не бяха стигнали доникъде.
Нямаха никакви известни предавания.
Също така не знаеха дали ще проработи.
Но ни дадоха пълна свобода.
Беше нашият малък артистичен опит. Така го чувствах.
Тишина, моля. - Тишина, моля.
Много тежка работа, дълги часове.
Беше тежко. Сценаристите бяха на снимачната площадка.
Започваше се работа от рано сутринта.
Здрасти. - Добро утро.
Закъсняваш. Къде беше? Спеше ли?
Виждахме кулите, когато се връщахме от Ню Джърси
в около три часа през нощта.
Спяхме около седем часа и започвахме отново.
На онази възраст така се работеше.
Какво друго да правиш?
Всички работехме по този начин.
За всички беше забавно.
Гордея се.
Любим цитат от всички епизоди.
"Виждам ги, но не им вярвам." - Моят любим е...
Деветстотин евреи успяват да отблъснат 15 000 римски войници.
"И къде са днес римляните?" Робин написа това.
Гледаш ги, тъпако.
Страхотно.
Невероятно.
Ела, просто го направи.
В четвърти епизод, когато искахме да намерим приятелка за Крис,
отново поканихме Дреа ди Матео.
Къде си паркирала? - Там отзад.
Не се минава оттам.
Никой не ме видя.
Не можеш да си сигурна.
Да! Тони Сопрано се криеше на задната седалка.
Ти си параноик. - Докарай колата.
Сетих се. Той се е дегизирал.
Това може да е той. Ей, Тони! Може би...
Получи ролята, защото в сценария пишеше "Ох!", а тя каза...
Ох, леле!
Ела тук. - Пусни ме.
Това е. Наета си.
Невероятно.
Страхотно. - Благодаря.
Чух от сестрата, че си се изпуснал в гащите.
Вярно ли е? - Докарай колата.
Тези неща бяха моя специалност. Бях от Куинс.
Макар, че се опитвах да ги загърбя.
Имам предвид, момичетата в квартала...
Всички бяха италианки.
Така трябва да говориш. Не дразни хората.
Всичко трябва да е с десет срички.
По дяволите, правя го.
Благодарение на теб.
Не можех да постигна акцента без ноктите,
нито да направя и половината неща без косата и грима.
Защо не забравиш работата и просто да бъдеш с мен?
О, да.
И да бъда една от онези съпруги като Кармела Сопрано,
която кърми банда хлапета.
Да прекарам остатъка от живота си в салон за фитнес със стриите си.
Права си.
Братовчедката е умна, но за какво си използва ума?
С един съпруг, който не може да каже откъде са му парите.
Начинът, по който Дейвид е изградил историята...
След това видях следващите епизоди.
Останах изумена.
Обадих се на мама от уличен телефон и й прочетох целия сценарий.
Един сценарий се публикува почти в момента, когато се снима.
Актьорите четат, нали разбирате?
Искаха да го знаят.
Беше им приятно и весело.
Когато се върнахме и започнахме да снимаме първи сезон,
едва тогава видях следващите сценарии и осъзнах...
Това е гениално, сложно и много рисково.
Дейвид винаги казваше,
че телевизията в миналото е искала да доставя удоволствие.
Полицейски сериали. Защо са толкова добри?
Защото накрая лошите влизат в затвора.
Има някакъв ред във Вселената.
Вид справедливост.
Дейвид беше точно обратното.
1 СЕЗОН, 5 ЕПИЗОД "КОЛЕЖЪТ"
В мафията ли си?
Къде да съм?
Наричай го както искаш. Организирана престъпност.
Пълни глупости. Кой ти каза това?
Целия си живот съм прекарала вкъщи с теб. Идвала е полиция.
Виждала съм да излизаш през нощта.
Не си ли виждала д-р Кузамано да излиза по същото време?
Децата му намирали ли са 50 000 долара на монети кругерранд?
Или автоматично оръжие, докато търсят великденски яйца?
Управлявам бизнеса със смет.
Веднага си представят, че си от мафията.
Това е стереотип и е обидно.
Ти си последният човек, който искам да мисли така.
Добре.
Няма мафия.
След като видяха петия епизод, "НВО" казаха:
"Създали сте един от най-ярките герои в историята на телевизията.
Но всичко ще съсипете".
Какво става, по дяволите?
Не съм сигурен, но мисля, че видях Фабиан Петрулио.
Подсети ме. - Беше ли преди твоето време?
Доверено лице. Предаде ни, когато го заловиха с дрога.
Този боклук причини смърт и арести.
На много наши хора.
Беше в програмата за защита на свидетели и го изхвърлиха.
Антонио, аз съм твой войник.
Това е мое задължение, както винаги сме казвали.
Случилото се е мое решение.
Отговарям за него.
Джими поздравява от ада.
УСЕЩА СЕ НАПРЕЖЕНИЕ.
Сложих го в сценария.
ОЧИТЕ НА ПИТЪР ИЗСКАЧАТ. ТЯЛОТО МУ СЕ ТРЕСЕ.
Отговорът беше, че като го видя, ще мисля различно.
Добро утро, плъх. - Кой си ти? Какво става?
Не ме разсмивай. Сводник! Измет!
Теди, може нещо да направим. - Аз съм Тони, глупако.
Знаеш ли колко си загазил? Наруши дадената клетва.
Когато видяхме сцената,
беше още по-неприятна от написаното в сценария.
Тони, моля те.
Джими те поздравява от ада.
Крис каза, че като го гледа, вижда колко е ужасно.
"Ще изгубим всичко. Хората ще го намразят."
Може ли един престъпник, убиец, да бъде главният герой?
Може ли в главната роля да бъде антигерой? Това беше дебатът.
Възражението ми беше, че зрителите няма да харесват Тони.
А още не ги бяхме спечелили.
Бяхме само в петия епизод.
Помолих Крис да помисли.
Как мина?
Процентът е 48 момчета на 52 момичета. Чудесно.
В Мейн вижда предателя.
Той е капитан на гангстерска група.
Ако не го убие,
хората ще загубят напълно доверието си към него.
Ако Тони не го убие,
той става нереалистичен, както и целият сериал.
Осъзнах, че беше логично.
Казах на Дейвид, че има проблем. Той е лошият.
Хайде да намерим начин да дадем на Тони повече оправдания.
Дейвид направи малки промени в жертвата.
Стана по-зъл, отколкото беше предвиден първоначално.
В крайна сметка
с Крис нямаше да пишем, нито да режисираме.
И накрая,
когато стигнахме до безизходица със създателя на филма,
трябваше да се съгласим.
По-добре.
Оставиха ни напълно сами. Направихме някои странни неща.
Джуниър. - Какво?
Един епизод беше за Доминик. - Чичо Джун е в "джунглата".
Обича оралния секс.
"Джунгла" ли казах? Имах предвид тревата на игрището.
Целият епизод е за един 65-годишен мъж.
Чета го. "Не можем да го направим."
Каква е тази миризма? - Но го направихме.
В суши бар ли сте били? - Тоя какви ги дрънка?
Не знам.
Чичо Джун, мислех, че обичаш треска.
Как така ще ядеш суши?
Знаеш ли, че говориш прекалено много?
На юг от границата по пътя за Мексико.
Погледнете малко надясно. Благодаря.
Първи сезон беше заснет през лятото на 1998 г. и излъчен през януари 1999 г.
Мислехме, че сме свършили чудесна работа.
Това е нещо специално, но щяха ли хората да го гледат?
Майк, каква ти е фамилията? - Империоли.
Големият въпрос беше дали хората щяха да го гледат.
Има насилие... - Негодник такъв!
...вулгарен език, голота.
Бога ми. - Време е за баня.
Има ли място в телевизията за такива неща?
Мислех, че ще направим само десет епизода.
Но хората свикнаха с шоуто, защото беше различно.
Нещо съвсем друго.
ЗРИТЕЛИТЕ СА ВЪВ ВЪЗТОРГ
След три седмици стана хит.
Още от самото начало отзивите бяха невероятно добри.
"Таймс" го определи за шедьовър на поп културата от 20-ти век.
Нещо такова.
ШЕДЬОВЪР, ПРЕКРАСЕН СЦЕНАРИЙ, НОВАТОРСКИ
Прекалено много хвалебствия до степен, че "Вечерното шоу" си направи майтап.
В "Екзаминър" пише: "Семейство Сопрано" е толкова добър сериал,
че се боя да погледна встрани, когато го дават
от страх, че ще изчезне и ще трябва да се самоубия".
"Чикаго Трибюн" предвижда, че един ден "Семейство Сопрано" ще замени кислорода
като нещото, което дишаме, за да сме живи.
"Хюстън Кроникъл" написа, че в сравнение с човека, създал "Семейство Сопрано",
Микеланджело е никой.
Отзивите бяха изключително ентусиазирани, с изключение на един от Маями.
ОСТАРЯВАЩ МАФИОТ Е СЛАБА ОСНОВА ЗА СЕРИАЛ
Други критици казваха: "Не знаем къде му е трупът.
Може би във варел някъде в залива на Маями или нещо подобно".
Наздраве.
Беше толкова успешен и популярен. Най-хубавото беше,
когато хората се събираха на пица и гледаха сериала.
Да мислиш, че всички ядат италианска храна и пият италианско вино,
и цели семейства се събират да гледат филма...
Дъхът ми спира, като си помисля.
Всяка неделя беше вечерта на "Семейство Сопрано".
Всички млъкваха.
Ядем моцарела и прошуто и гледаме.
Бяхме постигнали невъзможното.
Тази химия между актьорите, сценарий, режисура.
Хайде. Влизай вътре.
Дано да е отворено. - Остави чадъра.
Арти, слава богу.
"Семейство Сопрано" промени телевизията. - Какво правиш, Тони?
Но хората откриха, че можем да бъдем предизвикателни.
Погледни този разбит от любов пигмей. - Че можем да постигнем много неща.
Арти, ти ни спаси.
Прекрасно. Благодаря.
Наистина промени предпочитанията на хората към телевизията.
По дяволите.
Ей! - Ей!
Ти също ругаеш.
Чакайте малко.
Бих искал да вдигна наздравица.
За моето семейство.
Един ден ще имате ваши семейства.
Ако имате късмет, ще си спомняте малките моменти.
Като този...
Които са хубави.
Наздраве.
Първият сезон даде хода на всичко.
Но върху Дейвид се стоварваше огромно напрежение.
Беше вдигнал летвата високо.
И всяка година трябваше да я надскачаме.
Това беше само началото.
СЛЕДВА ПРОДЪЛЖЕНИЕ...
Превод на субтитрите: Лили Димитрова