- Vi kører. - Vi kører.
Og værsgo.
Mr. Soprano?
Ja.
Sid ned.
Okay.
DAVID CHASE SKABER AF SOPRANOS
Husker du dit første rigtige minde?
Mit første rigtige minde er en drøm.
Min mor havde dem nok.
Det var en slags metalting med en snirkel.
Den stikker ud fra væggen, og man kan hænge en plante på den.
Jeg svang mig fra den.
Det var faktisk mit første minde. Det imponerede mig virkelig.
Måske det var første gang, jeg huskede en drøm,
og jeg tænkte: "Wow, hvad var det?"
"Hvad helvede foregår der i mit hoved?"
Det er sjovt, hvor meget jeg har glemt.
Folk minder mig om ting, der får mig til at le.
Som: "Det husker jeg ikke at have gjort, eller jeg husker ikke hvad."
Ja.
Tak.
Jeg blev født i Mount Vernon i New York nær Bronx.
Og vi flyttede til Jersey, da jeg var fire.
Min mors familie var fra Jersey.
Vi flyttede ind hos min tante i Boonton. En krigsby.
Man kan se, hvor smelteovnene var. De lavede musketkugler.
Der løber en flod igennem. Og det var faktisk den by, vi brugte,
da karakteren Vito tog til New Hampshire.
Og jeg elskede den by. Den var så gådefuld.
Jeg elskede at komme til New York i julen.
Rockefeller Center, træet, det hele var meget stort for mig.
Kæmpe legetøjsafdelinger, julemanden, tog...
- Du var her for fem minutter siden. - Nej, jeg var ej.
Jo, du var. Nu får du ikke noget af julemanden.
Fuck dig, julemand!
Jeg tiggede min far:
"Kan vi køre hjem ad West Side Highway?"
For efter Lincoln-tunnelen
var der skibe i havnen,
hvor forstavnen af skibet var ud over vejen.
Jeg kunne ikke fatte det.
Og at køre gennem Meadowlands.
Der er alle de legender om det.
Jimmy Hoffa er begravet der.
Pennsylvania Station, og alle murbrokkerne var derude.
Det er det forbløffende, vi filmede første sæson der.
Vi flyttede fra min tantes hus til Clifton i New Jersey,
arbejderklasse, lidt større by.
Så flyttede vi til West Essex.
Min far fandt på at åbne en isenkræmmer.
Naboen var en kinesisk restaurant.
Jeg så kinesere plukke høns og sådan noget dernede.
Mine forældre var ikke så glade for det.
De kunne lide maden
men brød sig ikke om at være nær den kinesiske restaurant.
De solgte den isenkræmmer,
og de købte en anden på hovedgaden i en lille by.
Min far arbejdede utrolig hårdt,
men de fik aldrig stor succes med det.
De havde forretningen i 35, 40 år.
Så det sled på dem, men de fortsatte.
Ja, de fortsatte, indtil min far blev syg,
og det hele blev solgt for 1.300 dollars på en tvangsauktion.
Et helt liv.
De var bare ikke lykkelige mennesker.
GØR DETTE GØR HINT
Min mor var meget besværlig, men hun klarede sig.
Hun arbejdede, og hun kom hjem, hun lavede aftensmad,
men hun var skrækslagen og vred på alle.
Nogen ringede i aftes efter mørkets frembrud.
- Hvem? - Tror du, jeg tog den? Det var mørkt.
Og hun havde tendens til at skrige, når hun havde mareridt.
Hendes familie havde ti piger og to drenge.
Forældrene kom fra Italien, boede i Newark.
Det var en stor italiensk familie. Stort samfund af immigranter.
Vi plejede at spise middag hos dem hver lørdag.
De talte ikke engelsk.
Hendes far, min morfar, Vito Bucco, lærte aldrig at tale engelsk.
Han nægtede. Han var ikke en flink fyr.
Følte du dig ikke værdsat af hende?
- Min mor? - Ja
Hun havde mange negative ting at sige om mig.
Også min far.
Det var meget underligt. Men værdsat.
Engang kørte vi i bil med min mor og far
og min fætter Johnny.
Jeg har glemt hvilken sang, det var, men jeg slog i takt med den.
Og han sagde: "Han bør spille trommer.
Han har en rigtig god rytmesans."
Hun sagde: "Over mit lig.
Ham Gene Krupa var stofmisbruger."
Nu vi taler om amfetamin, så se knægten her.
Men jeg følte mig ikke værdsat. Det ville jeg aldrig have tænkt.
- Var du bange for hende? - Var jeg det?
Frygtede du, hun eksploderede?
Stop med at fortælle mig, hvordan jeg skal leve. Hold kæft.
Jeg er nervøs. Som barn var jeg ængstelig. Så blev jeg en rod.
Det reddede på en måde mit liv.
Jeg fandt sammen med en gruppe fyre.
Så for satan.
Bøller, mafiafyre.
Vi havde springknive, læderarmbånd, cigaretter...
Vi fik kørekort.
Alt handlede om biler og piger og alkohol.
I New York var grænsen for alkohol 18 år. Jerseys var 21.
Så vi tog konstant derhen.
Upper East Side var ret trendy dengang.
Og senere Greenwich Village.
Jeg husker at komme fra Manhattan,
og der var en bilfuld bøller ved siden af os.
Vi begyndte at råbe ad hinanden og smide med tallerkener.
En eller andens mors tallerkener, tror jeg...
Det var i Lincoln-tunnelen. Vi var alle fulde.
DAVID HENRY CHASE EN MAND MED FREMRAGENDE EVNER
I 1964 gik jeg på college nede i syden,
Wake Forest, Winston-Salem i North Carolina.
- Jeg hadede det. - Hvorfor?
Du klipper det her ud.
Ja, det var i Sydstaterne.
Klanen var meget aktiv, der hvor vi var.
Den store studenterforening på campus var inspireret af Robert E. Lee.
Det var en baptistskole. Kirke to gange om ugen.
Ingen druk, ingen dans, ingen kortspil.
Hvorfor jeg gik der? Jeg kom ikke ind på Princeton.
Jeg kom ikke ind på Dartmouth.
Min bedste ven skulle på Wake Forest.
Fordi han skulle gå der, gik jeg der.
Og vi havde det begge frygteligt.
Heldigvis startede nogen en filmaften med udenlandske film.
Der så jeg Godard, Bergman, Fellini, La Dolce Vita.
Marcello, kom her.
Skynd dig.
8 1/2... Jeg tror ikke, jeg forstod den.
Jeg tror ikke, jeg vidste, hvad en filminstruktør var,
men det var fantastisk.
Et helt nyt univers.
Jeg forlod Wake Forest, tog på NYU og så Cul-de-sac af Roman Polanski.
Da begyndte jeg at tænke: "Måske jeg kan gøre det."
Det var kunsten bag det, der var så tiltrækkende.
Det var det.
I oktober 1965 gik min ven på Bard College.
Jeg tog derop for at tage syre. Det var min første gang.
Jeg husker at være på bredden af Hudson-floden
klokken to om morgenen, og jeg sagde, jeg ville lave film.
Der kom ideen første gang til mig,
at jeg faktisk kunne gøre det.
- Anden optagelse, markør. - Og værsgo.
Hej Tony, er du okay?
Hvordan går det? Er du okay, David?
Ja, ja.
Jeg taler bare som et vandfald, jeg fatter det ikke.
Jeg taler bare for meget.
- Nej, det er godt. - Nej, det er ej.
Jeg fortryder virkelig mængden at skide ordskvalder her i formiddag.
Helt ærligt, jeg ved ikke.
Hvem vil gide at høre det? De personlige spørgsmål.
Det vil folk.
Det er, som Tony siger:
"At huske tilbage er den laveste form for kommunikation"
Og jeg ville gå nu.
Men jeg ser, hvad du har gjort, alle de ting, og...
ja, det var et rundt kontor. Det ligner det meget.
Jeg sagde, jeg ville gøre det.
Jeg sagde: "Ja, jeg vil være med i Sopranos-dokumentaren."
Men jeg indså ikke, at den skulle handle om mig.
NEW JERSEY VEJBOM
AFKØRSEL 13 ELIZABETH
Lad mig forklare det lidt...
det, der interesserer mig ved The Sopranos,
var, at det var personligt for dig, at du havde en ide,
som var en blanding af mange ting, du havde gennemlevet, tænkt over.
I årevis sagde alle, jeg skulle skrive noget om min mor.
Hun var så ekstrem og så sjov.
Min hustru, Denise, var den første, der sagde det.
Og så sagde alle:
"Du skal skrive noget om din mor."
I '88 ledte jeg efter arbejde, og David Chase havde et nyt show,
som hed Almost Grown, og jeg skulle møde forfatterne.
Så jeg mødtes med David på Venture Boulevard, en restaurant.
Jeg kom selvfølgelig først,
og jeg så ham komme ind ad døren.
Jeg tænkte: "Fuck." Han ser så mut ud.
Ved du, hvad jeg mener? Han så utilfreds ud.
ROBIN GREEN FORFATTER/PRODUCER
Og han satte sig ned, og efter nok ti minutter
lo vi så meget, at tårerne trillede,
fordi vi talte om vores mødre.
Så vi blev venner, sådan var det.
Og jeg sagde til ham, her er du, den mest magtfulde mand.
Han fik jakkesættene hos Universal til at græde og blive oprørte.
Du er den her magtfulde mand, og din mor
gør dig til en lille, skrigende ørkenrotte, ikke?
Og jeg sagde: "Det bør du skrive om."
Robin sagde: "Du bør skrive et show om din mor og en tv-producer."
Og jeg tænkte: "Hvem vil dog se det?"
Men måske, hvis han var en meget slem fyr, kunne det fungere.
- Var fyren allerede mafioso? - Ja.
Jeg ville have De Niro og Anne Bancroft.
Først så jeg det som en film.
Det var den historie, der blev til første sæson.
En gangster, der går i terapi efter at have fået et panikanfald.
Ved du, hvorfor du besvimede?
- Jeg ved det ikke. Måske stress. - Over hvad?
Han har problemer med sin onkel, en fejde af en slags.
Nok styrer du North Jersey, men du styrer ikke din onkel Junior.
Han sender sin mor på plejehjem.
Du snakker ikke med de andre damer her
eller med de flinke herrer, jeg ser, der går rundt her.
Du får ikke det bedste ud af situationen.
Hvad rager det dig? Ude af øje, ude af sind.
Hans mor tager hans onkels parti i bandekrigen.
Har tre af mine mafialedere sine mødre her på stedet?
I stedet for at bo i almindelige hjem sammen med deres sønner?
Det må være en slags slut-træk.
Hans mor går sammen med hans onkel for at få ham dræbt.
...var et bandemord, der gik galt.
Og hans psykiater er den, der hjælper ham med at indse det.
Dagen før skyderiet
sagde du til mig, at hun igen og igen snakkede om
nyhedshistorier om mødre, der smider deres børn ud ad vinduet.
Til sidst kvæler han hende.
Mor, jeg ved, hvad du gjorde. Din eneste søn.
Men så tænkte jeg, at det ville fungere som et tv-show.
THE SOPRANOS PILOTEPISODE
Vi viste det til alle tv-stationerne.
Fox, ABC, CBS og NBC. Ingen ville have det.
Og Les Moonves sagde: "Manuskriptet er meget godt og sjovt,
men går han til psykiater?"
TIDLIGERE DIREKTØR FOR CBS
"Skal han tage Prozac?"
Så jeg sagde: "Ja, det skal han nok."
Han sagde: "Jamen, så nej."
Så det var dødt.
Men så sagde jeg: "Kan vi ikke gå til HBO?"
Simpelthen det bedste valg på tv.
Vi var ved at finde vores vej, da jeg kom dertil i '85.
Fjernsyn var stadig de tre eller fire største netværk,
hvis man tæller Fox med.
Vi så dem ikke rigtig som konkurrenter,
mere som noget, vi kunne sammenligne os selv med.
CHRIS ALBRECHT TIDLIGERE FORMAND OG CEO FOR HBO
Vi vidste, vi skulle være anderledes.
HBO prøvede at opbygge deres navn.
CAROLYN STRAUSS TIDLIGERE LEDER AF HBO ENTERTAINMENT
Boksning og film var det, HBO var kendt for.
Det skelsættende øjeblik kom med The Sanders Show.
For der har siddet nogen i min stol.
Måske er det Bjørnemor.
Talentløse, fede skiderik, bare pas sofaen og prøv ikke at fucke op.
Det markerede, at HBO kunne gøre noget anderledes,
måske bedre end det, der var på netværkene.
Vi begyndte med at undersøge, om vi kunne lave serier.
Åh, mand.
Schillingers hjem.
Vi udviklede Oz.
Han er ikke så skidt en fyr, Diane.
Hvilke stoffer har du taget?
Og Sex and the City.
Det var stort set en arbejdsstil, der hed:
lad os finde gode historiefortællere, og lad dem lave deres egne ting.
Så David kom ind, og jeg kendte hans CV.
Han var en rigtig tv-veteran, og han havde arbejdet på gode ting
men havde ikke haft succes med sine egne ting.
Denise og jeg blev gift. Det var i 1968.
Nogle af mine onkler trak mig til siden og sagde: "Du skal væk herfra."
De sagde: "Du forbliver ikke gift, hvis du bliver her."
For de vidste, hvordan mine forældre var.
Og de talte i virkeligheden om min mor.
Min hustru ville ikke have kunnet klare det.
Min mor var bare vanvittig.
Så på vores bryllupsaften tog vi afsted mod Californien.
Vi krydsede landet, og jeg får besked om,
at jeg har fået stipendium til filmskolen på Stanford University.
Jeg husker, nogen fortalte mig,
den korte udgave af Amerikas historie er, at rakkerpakket flytter vestpå.
Da jeg kom hertil, forstod jeg det lidt.
Alcatraz.
Nogle af de slemmeste fyre sad her.
Selv Capone.
Han røg ind for skattesvig, for de kunne ikke få ham for andet.
Han sad inde i 11 år og døde af et slagtilfælde i 1947.
Men det er selvfølgelig længe siden.
Jeg gik på Stanford i to år.
Min afgangsfilm hed The Rise and Fall of Bug Manousos.
Vi troede, vi lavede Godard.
Jeg ved ikke, hvad vi troede, Godard lavede, men vi lavede det ikke.
Jeg hedder Manousos.
Jeg græsk eller af græsk afstamning, hvordan du end vil have det.
Mor, den sødeste, lille dame, der nogensinde har levet.
Lad os smide liget og få det overstået.
Tør det smil af ansigtet, søde skat.
Din skiderik!
Mor, de skød mig i ryggen.
Efter to år på overbygningen, da jeg dimitterede,
skrev en ven og jeg et manuskript,
og skrivelæreren sendte det til en fyr ved navn Roy Huggins,
der var en stor tv-producer.
Men vi havde nærmest glemt det.
Denise og jeg flyttede til LA, lejede en lejlighed,
og Denise fik arbejde hos et advokatfirma.
Jeg begyndte at lede efter arbejde, men jeg kunne ikke finde noget.
Endelig fik jeg arbejde hos Clover Films.
De her film...
INSTRUERET AF JOHN HAYES
Ti kilometer herfra
er der en golfbane og en country club omringet af tyske vagter.
Alle tyske skideriksoldater skal slås ihjel.
En af filmene filmede vi i et nedbrændt lejlighedskompleks
i Las Virgenes Canyon.
Det var et tysk fort eller noget,
der nu var beboet udelukkende at de her tyske prostituerede.
Jeg havde en meget lille rolle,
jeg skulle være instruktørassistent,
men jeg anede ikke, hvad jeg lavede.
Og selve filmen var mest blød porno.
Jeg skrev en film for Clover Films, der hed Grave of the Vampire.
Nej!
Hvem er du?
Jeg er din søn! Din søn undfanget i en grav!
Ja.
Det var vanvittigt.
Mens jeg var der, hørte jeg, at Roy Huggins,
der havde læst manuskriptet fra for to år siden,
ville hyre mig til at skrive et afsnit.
Så jeg fik mit første tv-job,
en serie, der hed The Bold Ones: The Lawyers.
Og alle ude østpå så det, og der var det,
der var mit navn i fjernsynet.
Men jeg satte mig ikke for at lære, hvordan man instruerer,
selvom jeg ville være filminstruktør.
Nej.
Det gjorde jeg ikke... Måske jeg var for flov
over at spørge filmfotografen: "Hvordan gør man det eller det?"
Jeg blev ved med at prøve at skrive film mange år efter,
men ingen af dem blev lavet.
Det var i 1973, at Writers Guild gik i strejke,
og jeg skulle være strejkevagt ved Paramount studios
lige foran DeMille-porten.
Og det var fedt. Bare at være der.
Det var alle de professionelle forfattere,
jeg var strejkevagt sammen med.
Og jeg kunne se frem til at være strejkevagt,
for da føltes det, som om jeg virkelig var i Hollywood.
Jeg mødte Paul Playdon, der var redaktør på Mission Impossible.
Jeg havde ingen agent, så Paul skaffede mig en agent.
Jeg skrev kontrakt med hans agentur.
Og da strejken var ovre,
var der et show, der hed The Magician med Bill Bixby.
Og Bixby spillede en magiker, der opklarede forbrydelser
og nedkæmpede skurkene med tørklæder og hatte.
Tilbage!
De hentede mig ind som redaktør.
Og så kom jeg med på The Rockford Files.
Jeg lavede I'll Fly Away, og så var jeg på Northern Exposure.
Så nu var jeg i tv-branchen.
Problemet var, at man vidste, hvor grænsen gik,
men man testede den altid, og det var altid forgæves.
Det var møderne, der var frygtelige, møderne med netværket, som...
De havde den her ufejlbarlige fornemmelse...
at grunden til, at man skrev noget, det man elskede mest ved det,
var det, de ville gå efter.
Så fordi jeg var vant til netværks-tv,
var Sopranos et mafiashow, hvor ingen blev dræbt,
fordi jeg troede, de ikke ville have det.
INSTRUERET AF WILLIAM WELLMAN
Så indså jeg det. Alle gangsterfilmene med Jimmy Cagney.
Blev ingen dræbt i Godfather?
Hvorfor skulle man dog udelade det?
Så jeg skrev den om og tilføjede et mord.
Der blev HBO virkelig interesseret i showet.
Det var ikke bare: "Du skal tilføje et mord."
Det skulle være en del af historien.
Det skulle være en del af narrativet og kulturen.
Vi havde et møde med David.
Jeg fik det indtryk: "Okay, han er en netværksfyr,
men han har allerede vist os med sine tekster,
at han ikke kun tænker som en traditionel netværksfyr."
Og hans vinkel på den her verden, man kunne se det med det samme.
Karaktererne var som en del af ham.
Det var nemt at sige ja til det pilotafsnit.
Vil du tage den herfra, eller...
Ved casting reagerer jeg ikke meget. Jeg siger: "Åh, det var rigtig godt."
- Det er rigtig godt. - Tak, Dennis.
Mange tak, og så går folk.
Casting er en lang proces.
- Bare begynde? - Når du er klar.
Så havde jeg et morgenmadsmøde.
Jeg var konsulent for et skraldefirma, jeg repræsenterer.
Okay Big, hvad sker der med Triboro Towers?
Byggelederen vil forny sin kontrakt med Dick.
Byggelederen vil forny sin kontrakt med Dick,
men Kolar-brødrene...
Lad os prøve igen. Lad mig finde energien. Jeg er meget træt.
Ja, Kolar-brødrene,
de er nogle tjekkoslovakiske immigranter eller sådan noget pis.
De kunne spare en million om året,
hvis Kolar-brødrene henter affaldet i stedet for Dick.
De betaler os fyrre gange så meget for at stjæle et stop.
Det er problemet, det gør de ikke. De sagde, hvis de ikke kan sige...
...til de kommunistiske bosser hjemme i Tjekkoslovakiet, de kan fucke af,
så kan han sige det til os.
Vi elsker også svinekød i Tjekkiet.
Har du smagt vores pølser?
Jeg troede, de eneste pølser var italienske og Jimmy Dean.
Se, hvad man kan lære, når man krydser kulturer og pis.
Min onkel Uvzen ved ikke, jeg kom.
Men hvis vi gør fremskridt i aften, må jeg fortælle ham det.
Vi skal gøre fremskridt, Emil.
Vi skal jo have stoppet vanviddet.
Affaldsbranchen ændrer sig.
Vi er den yngre generation. Vi har problemer til fælles.
Affaldsbranchen ændrer sig, ikke?
Den yngre generation. Vi har problemer til fælles.
Emil.
Hvor gik du i high school? I Polen?
Jeg er ikke fra Polen.
Hvad er Tjekkoslovakiet?
Det er da en slags polak, ikke?
Vi kom her til landet, da jeg var ni. Jeg gik på West Essex.
Du plejede at spille fodbold mod min fætter Gregory.
- Han gik på Boonton. - Hvor er tingene?
Ja.
Grunden til besøget. Jeg har det hele klar til dig.
Smag på varerne, Email.
Emil.
Tak.
Tanken om en serie på HBO dengang,
det var der ingen prestige i.
Helt ærligt var det nederst i tv-hierarkiet.
Det var det virkelig.
Men jeg elskede karakteren. Jeg syntes, karakteren var sjov.
Han hed Dean Moltisanti, da jeg først læste manuskriptet.
Jeg vidste helt ærligt ikke, hvem David Chase var.
Jeg vidste ikke, han var italiener, da jeg så hans navn på manuskriptet,
hvilket fik mig til at tænke: "Hvem er den her fyr,
der laver et show om italienere?" Han er ikke italiener,
Scorsese og Coppola var italiensk-amerikanske.
Men jeg arbejdede hårdt på det, og jeg aflagde prøve for David.
David har pokerfjæs.
Michael kom ind, og han var god, men jeg spillede det helt koldt.
Meget godt.
Jeg gik derfra og tænkte: "Det kommer ikke til at ske."
"Pyt. Han er ikke engang italiener. Hvad ved han?"
Han siger: "Hvem fanden er den fyr? Han er ikke italiener. Fuck ham."
Men...
LIVIAS HUS - DAG
Hvem der?
Du låste døren bag dig.
Det virkede, som om vi så 100 skuespillere.
Det her er et plejehjem.
De kom alle ind og gav den i bedste tossede italienske mama-stil.
Du sender mig ikke på plejehjem.
Jeg har set kvinder på de plejehjem, der ævler som idioter.
Og de var slet ikke tæt på.
Og fordi det var baseret på min mor, vidste jeg, hvor langt fra det var.
Men så kom Nancy Marchand ind.
Jeg kendte hende som fru Pynchon, avisudgiveren i Lou Grant.
Lad mig minde dig om, mr. Grant, at det her ikke er New York Times.
Det bliver jeg mindet om, hver gang jeg ser den.
Også jeg.
Bare vi havde deres ressourcer, men det har vi ganske enkelt ikke.
- Sig til, hvis jeg skal trække mig. - Det sagde jeg ikke.
Men I skal fortælle mig, at vi kan vinde i retten.
- Skal jeg bare begynde? - Nej.
Jeg tænkte, det er tumpet. Det vil ikke fungere.
Men så åbnede hun munden og bum.
Du er sammen med aktive seniorer på din alder.
De laver ting. De går steder hen. De går ud og danser.
Jeg har set kvinder på de plejehjem, der ævler som idioter.
Spis nu bare din aubergine.
Det var: "Jøsses." Og hun havde den bare.
Hvis din onkel har forretninger med Arthur, jeg vil ikke vide hvad,
så ved han, hvad han laver.
Og det gør jeg ikke.
Jeg ved bare,
at døtre er bedre til at tage sig af deres mødre end sønner.
Jeg har købt CD'er til en plade i hak.
Alle sagde altid, at der ikke var nogen som min mor.
Men da alle mine slægtningen begyndte at se showet, sagde de:
"Jøsses, det er tante Norma. Det er din mor."
"Det siger du ikke."
Det var, som om hun kanaliserede hende.
Jeg forventer at se dig i aften
til Anthony Jr.’s fødselsdagsfest med din bagte ziti.
Kun hvis jeg bliver hentet og kørt hjem bagefter.
Jeg kører ikke, når de lover regn.
Hele min karriere, stort set hele min karriere,
har jeg spillet den nydelige dame.
Og jeg sætter virkelig pris på
at spille den her hejre,
for det har jeg aldrig fået chancen for.
Det er godt for dig at køre. Øvelse gør mester, jeg skal på arbejde.
Ja da.
Stik af!
- Giv hende replikken. - Jeg har ikke...
Oprindeligt kom jeg ind
for at aflægge prøve på fem forskellige roller.
Hvem var den kvinde i aften?
Jeg aflagde prøve på Tony Sopranos elskerinde.
Hvad, moderniserede du affaldspladsen?
Behandl mig ikke som et barn.
Jeg ved, der er noget mere intimt.
Hvem var den kvinde i aften?
Du har bare at lade den hat være.
Men de valgte en anden.
Meget godt.
Men David kunne lide mig.
Han kunne nok lide, jeg er italiensk, måske var jeg lækker,
men jeg vidste ikke, det handlede om italienere.
Jeg troede, det var om operasangere.
Det er uacceptabelt.
Jeg reserverede bord til klokken otte for to uger siden.
Som jeg forklarede, forlader folk ikke bordene,
og der er fem selskaber før dig.
Jeg aflagde vist ikke prøve på værtinderollen.
Det var et opkald: "Vil du spille den her rolle?"
Og jeg sagde: "Selvfølgelig."
Men jeg kunne ikke få sagt min ene replik...
Mr. Borglund, de gør dit bord klar nu.
...for jeg var så nervøs over at være tæt på Lorraine efter Goodfellas.
Karen, jeg var sammen med Karen. Jeg kunne være død.
Han begyndte at røre mig. Han hev fat i mig.
Jeg bad ham stoppe. Han stoppede ikke. Jeg slog ham.
Og så blev han virkelig vred.
Lorraine var den eneste, vi havde, der var tæt på at være en stjerne,
på grund af Goodfellas og et par andre film.
Men oprindeligt bragte casterne hende ind til rollen som Carmela.
Carmela var helt sikkert noget, HBO og han havde talt om.
Men jeg ville have dr. Melfi.
Og det kom lidt bag på David.
"Hvorfor vil du spille Melfi?"
Jeg sagde: "Jeg er en anden kvinde, end jeg var for ti år siden,
da jeg spillede Karen Hill i Goodfellas.
Jeg ønsker ikke rigtig at spille den rolle igen.
Dr. Melfi fascinerer mig. Jeg har gået i terapi."
- Du har gået i terapi. - Helt sikkert.
Og derfor talte David og jeg meget om terapi.
Og jeg tror aldrig, vi har set en veluddannet italiensk kvinde.
Det glæder mig.
Og jeg tror ikke, Tony ville tale med en, der ikke er italiensk.
Så dermed, dr. Melfi.
Jeg sagde: "Okay, men du vil skulle sidde stille med hænderne i skødet.
Holde din stemme dæmpet."
- Okay, David? - Ja.
- Okay. - Jeg har den.
Fedt. Godt.
Jeg skulle altid arbejde på at dæmpe min munterhed.
Og jeg forsøgte at begrave Lorraine, så Melfi ville komme frem
på en meget anden måde, end den jeg er.
Det er meget langt fra mig.
Jeg er slet ikke som Melfi.
Angstanfald er legitime psykiatriske nødsituationer.
Hvad hvis du kører i bil.
Lad mig sige dig noget.
I dag går alle til psykiatere og rådgivere.
De går på talkshows, og de taler om deres problemer.
Hvad skete der med Gary Cooper?
Den stærke, stille type.
Han var amerikaner.
Gutten var ikke i sine følelsers vold.
Han gjorde, hvad der skulle gøres.
Vi castede Tony.
Vi startede i Los Angeles og fortsatte så i New York.
Vi så en masse mennesker, og det var bare ikke rigtigt.
Vaffanculo, hvad?
Men så havde jeg bedt Steven Van Zandt om at aflægge prøve.
- Klar? - Der var han, en rockstjerne.
Det slog meget hårdt for mig.
Jeg spillede Springsteen-albums, og der var den her italienske fyr,
og hør: "Hvem er det? Han ligner Pacino lidt."
Bare så I ved det,
så vil jeg bare sige, at der intet usædvanligt var
med den måde, The Rascals klædte sig.
Men der skete det, at lige inden castingen
sad min hustru og jeg og så Rock & Roll Hall of Fame,
og der er Stephen Van Zandt ved at indsætte The Rascals.
Intet underligt ved det.
Klædt i et Rascals-kostume.
Første gang, jeg så The Rascals, var i Keyport Roller Drome
i Keyport i New Jersey.
Nemlig.
Nej, der var ingen Fillmores. Der var ingen arenaer dengang.
Rock blev spillet i skøjtehaller, hvor den hørte til.
Jeg sagde til hende: "Den fyr skal være med i showet."
Og sådan som rock sælger, er vi snart tilbage i skøjtehallen.
Jeg ved ikke, men...
Jeg får mange manuskripter til musik, jeg var ikke skuespiller.
Og David Chase ringer. Jeg tager telefonen.
Hvordan var den første samtale?
Tja, lidt underlig, for han siger: "Hvad siger du så?"
"Det er et fedt manuskript. Hvad slags musik vil du have?"
Han siger: "Nej, du skal være med i det."
Jeg sagde: "Jeg er ikke skuespiller. Jeg mener...
Er det ikke en forudsætning for hele tv-tingen?"
Og han siger: "Jo, du er skuespiller.
Du ved det bare ikke endnu." Ikke?
Så jeg sagde: "Okay, måske er det skæbnen, der taler her."
Lad mig sige dig noget.
I dag går alle til psykiatere og rådgivere.
De går på talkshows, og de taler om deres problemer.
Hvad skete der med Gary Cooper?
Ja, den stærke, stille type.
Han var amerikaner.
Han var ikke i sine følelsers vold. Han gjorde, hvad der skulle gøres.
Og de mennesker vidste,
at hvis først Gary Cooper kom i sine følelsers vold,
så ville han aldrig holde kæft igen.
Dysfunktion mig her, dysfunktion mig der, vaffanculo.
Hans prøve var god. Jeg havde aldrig set noget lignende.
Og jeg tænkte, tja, det kunne være Tony Soprano.
Men så siger HBO vist til David: "Hør, han er okay,
men vi løber ikke an på en, der aldrig har spillet skuespil før."
Han siger: "Okay,
så skriver jeg en rolle til dig, der ikke eksisterer."
Jeg tænker: "Fyren er tosset, Fyren er virkelig..."
Sandrine, bordet drikker på huset hele aftenen.
Men han skrev ikke en underboss eller en rådgiver.
Jeg var stort set klubejer fra starten.
- Lad os tage den igen. - Markør.
Det var meget svært at finde en til at spille Tony.
Lad mig sige dig noget.
I dag går alle til psykiatere og rådgivere.
De går på talkshows, og de taler om deres problemer.
Hvad skete der med Gary Cooper?
Den stærke, stille type. Det var en amerikaner.
Han var ikke i sine følelsers vold. Han gjorde, hvad der skulle gøres.
De vidste ikke, at hvis Gary Cooper kom i sine følelsers vold,
så ville han aldrig holde kæft igen.
Dysfunktion mig her, dysfunktion mig der, vaffanculo.
En anden fyr, der aflagde prøve, var Michael Raspoli.
Det er fremragende.
Men så fandt vi endelig Jim.
Jeg blev ringet op.
David Chase ville mødes klokken 8:30 om morgenen.
Bare for at spise morgenmad i stedet for...
at afvise mig med det samme, jeg ved ikke.
Men vi hyggede os, og vi lo over vores familier og vores mødre.
Så jeg gik til optagelsesprøve,
og den første prøve stoppede jeg halvvejs og sagde: "Det stinker.
Jeg gør det ikke rigtigt.
Hvis I vil, kan jeg komme igen og gøre det anderledes."
Han gik midt i første prøve, gik sin vej...
lavede sin Van Morrison-ting.
"Det er lort. Jeg gør det ikke rigtigt." Og gik.
Men vi syntes, han var fantastisk.
Så vores chefcastere fik ham til at komme hjem til mig,
og han læste scenen, og det var bare, bum.
Lad mig sige dig noget.
I dag går alle til psykiatere og rådgivere.
De går på talkshows, og de taler om deres problemer.
Hvad skete der med Gary Cooper, den stærke, stille type?
Det var en amerikaner.
Han var ikke i sine følelsers vold. Han gjorde, hvad der skulle gøres.
De vidste ikke, hvis de fik Gary Cooper i sine følelsers vold,
så ville han aldrig holde kæft igen.
For dysfunktion mig her, dysfunktion mig der,
og dysfunktion vaffanculo.
Det var ret indlysende, da Jim gjorde det.
Han var Tony.
Du ved, nogle gange...
er livet godt.
Livet er ofte godt.
Ægte Regaleali, for eksempel.
Vi havde castet alle, men vi havde ikke Carmela endnu.
Carmela.
Jeg må tilstå noget.
Edie havde vi til audition, lige inden vi skulle filme.
Hvad laver du?
Får min vin i stilling til at smide i dit skide fjæs.
Du er altid så dramatisk.
Så værsgo og tilstå, tak. Få det overstået.
Hun læste scenen fra piloten,
hvor han fortæller hende, han tager Prozac.
Jeg tager Prozac.
Jøsses.
Jeg har talt med en terapeut.
Jøsses. Det, synes jeg, er fantastisk.
Det er så vidunderligt. Det er så modigt.
- Jeg tænkte: "Wow, der var den." - Jeg synes, det er vidunderligt.
Man skulle tro, jeg var Hannibal Lecter eller noget.
Det er bare fantastisk.
Psykologi retter sig ikke mod sjælen. Det er noget andet.
Men det er en begyndelse. Det er noget. Jeg holder kæft nu.
Jeg holder kæft.
Jeg kendte kvinden og var sikker på, jeg ikke ville få rollen,
for min erfaring indtil da havde været,
at hvis man castes som italiensk-amerikansk,
skal man se ud på en bestemt måde.
Og jeg følte, der var andre kvinder, der så mere ud på den måde,
og som oftere blev castet til det.
Men jeg gik til audition,
og næste dag ringede de og sagde: "Du fik rollen."
Og jeg tænkte, det var en af de der hurtigt overståede produktioner.
Cast dem, film det.
Markør.
Er der nogen, der siger "værsgo"?
Og værsgo.
Farmor, det er et ret fedt sted.
Hvad sker der derinde bagved?
Rigtig godt.
Ringede du til fyren fra Tribeca Towers?
DAVID CHASE: Vent, til jeg giver dig stikordet.
Værsgo.
Piger, vi skal have andet end tranebærjuice til morgenmad, ikke?
Tak.
DAVID CHASE: Værsgo.
Hvad helvede er navnet på stedet?
Jøsses.
Værsgo!
Hør.
Vil nogen have is?
DAVID CHASE: Replik.
Ringede du til fyren hos Triboro Towers om kontrakten?
Tak! Lad os gøre det igen.
Sagde han, at han ville instruere?
Ja, det var den næste store beslutning.
For vi vidste ikke meget om, hvad vi foretog os,
så vi ville ikke give nogen så meget kontrol.
Han skulle være showrunner, forfatter, producent,
men hvis han skulle instruere, så blev det virkelig hans vision.
Men det stod klart, når David talte om det,
at det boede så dybt i hans hjerte og sjæl og i hans hoved,
at vi tænkte, det bliver vi nødt til.
Lad os lade ham instruere.
Værsgo.
Hvert år på denne dato siden du var lillebitte,
stadser mor og Meadow sig ud, kører til New York Plaza til te...
Scenen hvor Carmela vil have sin datter med på The Plaza.
Jeg har for mange lektier.
Meadow, det er vores lille tradition.
Vi har det altid så sjovt.
Jeg har faktisk syntes, det var dumt, siden jeg var otte.
Jeg tager kun med, fordi du kan lide det.
Jeg husker noget om David, da han instruerede den scene...
Tak.
...som fik mig til at indse, at det var personligt for ham.
Han talte om noget, der må være sket i virkeligheden...
Værsgo.
...eller noget han gik igennem med sin hustru og datter dengang.
Men jeg husker at tænke: "Det er ikke bare en instruktør.
Det er personligt."
Har du noget, du vil sige til mig?
Mor, aner du, hvad det betyder at stå på ski i Aspen?
Tror du, det vil ske hvert år?
Som åndssvag te og scones på Plaza?
- Farvel. - Luk døren, tak.
Og tak.
- Tak. - Godt.
Var du nervøs over at filme piloten, og tænkte du,
det er min mulighed for at være instruktør?
Ja. Selvfølgelig var jeg nervøs, ja.
Jeg havde instrueret noget før, men ja, jeg var meget nervøs.
Jeg regnede meget med Alik Sakharov, filmfotografen.
Jeg husker i første eller anden uge af forberedelser til piloten.
David kom ind på kontoret, lagde fødderne op,
kiggede ud ad vinduet i det her grå humør.
ALIK SAKHAROV FILMFOTOGRAF
Man sagde: "Hvad er der, Dave?"
"Jeg ved ikke, hvem der vil se det her pis."
Men det er et godt manuskript, mand. Det er et godt manuskript.
Jeg husker, han sagde,
at vi ikke ville lave endnu et tv-projekt.
Det var: "Lad os bryde alle reglerne."
Jeg ville ikke have tv-dækning.
Dækning er det mest skide kedelige i verden.
Typisk ville det være en master, to over-skud og to nærbilleder.
Så man skyder stort set scenen i stumper og stykker.
Det var slet ikke filmisk.
Vi talte om Bertolucci, vi talte om Coppola i lange baner,
Godfather, vi talte om Martin Scorsese.
Vi talte om Polanski.
INGEN ADGANG
I Chinatown, sproget i den
var meget tæt på, hvordan vi ville præsentere Sopranos.
Den scene, hvor Jake Gittes kører sin bil gennem appelsinplantagen.
Stop lige!
Det var skabelonen for den scene,
hvor Tony og Chris jagter en fyr foran en kontorbygning.
Røvhul!
Tony, vent!
Så sagde jeg: "Okay, jeg vil have kameraet indenfor."
To fyre arbejder derinde, da det her sker foran dem.
Og de hopper.
Folk sagde, hvad har det med det at gøre?
Men det fungerede rigtig godt.
Og så går det stort set over til håndholdt,
da Tony er ude af bilen, og han tæsker løs på fyren.
- Er du okay? - Mit ben er brækket.
Så der er meget Chinatown deri.
Jeg skal give dig ben, din skiderik!
Hvor er mine skide penge?
- Tak. - Det var min skyld.
- Jeg ventede ikke længe nok. - En mere.
Når man laver tv, er det en scene efter den anden.
Så man skal lære at forberede sig meget hurtigt,
for i den ene scene taler man med sin søn.
I den næste scene skal man tæve en eller anden.
I den næste scene skal man elske med sin hustru.
Så følelserne skifter konstant hele dagen igennem.
Man skal kunne skifte meget hurtigt.
Hvad taler du om? Vi har diskuteret det.
Mr. Soprano?
Lorraine og Jim, vi øvede i tre dage, inden vi filmede.
Men hør, det her pis, jeg fortæller dig, det går over.
Stop et øjeblik.
For ham var det, hvad er ens attitude hos en psykiater?
Der var mange ting, han ikke var vant til.
Det er okay. Det gør ikke noget. Det er mig.
Det er min skyld. Det er min koncentration.
Det burde jeg ikke sige. Hej.
Har du personlig erfaring med psykoanalyse?
Ja.
Med andre ord så finder du ikke bare på.
Du ved, hvordan det føles.
Jeg har været i nogle af de rum. Ikke i lang tid ad gangen.
Men du ved, hvordan det føles.
Ja. Det gjorde jeg vist ikke, da jeg begyndte på serien.
Jeg tror, den førte mig lige til det.
- Pressede den dig ud i det? - Ja, helt sikkert.
Var det research eller var det ægte?
- Det var ægte. - Det var ægte.
Det var et råb om hjælp. Hvordan var det?
Ja, da.
Ja, spul ham.
- Vil du have en Kleenex? - Næ, fuck det.
Du gør mig helt hed og svedig, doc.
Jim havde aldrig været i terapi.
Så det var sjovt ligesom at føre ham, presse ham,
på en måde manipulere ham.
Det var et meget intimt øjeblik.
Ja, og derfor elskede jeg det, og derfor ville jeg spille Melfi.
Han var mere intim med mig end med nogen andre.
Og det elskede jeg.
Markør.
Du føler stærkt for det her.
Ved du hvad? Jeg gik på college i halvandet semester.
Så jeg forstår Freud. Jeg forstår konceptet terapi.
Men i min verden går man ikke i terapi.
Kunne jeg være mere glad? Ja. Ja. Hvem kunne ikke det?
Tak.
Værsgo.
Jim havde sin egen måde at blive Tony Soprano på.
Han forstod karakteren.
Der er en scene, hvor Chris surmuler.
Tony går hen til ham og siger...
Nok med det her pis. Hvad er der galt?
I manuskriptet havde jeg skrevet
eller forestillet mig, at Tony siger: "Hej."
Det forestillede jeg mig.
Jeg slår dig sgu ihjel.
Men Gandolfini flåede ham op af stolen.
Det kom ud af det blå og stod ikke skrevet.
Og tak. Skidegodt.
Men for det meste instruerede jeg, og han sagde, så kan du gøre det.
Værsgo.
Jeg gjorde nogle skidedumme ting.
Han har senere fortalt min hustru: "Ved du hvad? Den pilot,
jeg kopierede bare, hvordan David gør."
Tak.
I begyndelsen husker jeg, at Jimmy sagde:
"Hvordan ved David så meget om mig?"
Måske der var ligheder i den kulturelle opvækst.
David voksede op i New Jersey, Jimmy voksede op i New Jersey,
italienske husholdninger er meget ens.
Det passede bare sammen. Alt lod til at passe, ikke?
David voksede op i New Jersey,
så han kan bruge mange ting fra det virkelige liv,
som man aldrig ville tro, virkede, men han får dem til det.
Det var ikke noget, der kom nemt.
Det var et meget underligt pilotafsnit.
Åbenlyst ukommercielt, ærligt talt.
Hej, unger, kom! Kom, de prøver at flyve!
Kom, ungerne prøver at flyve!
Grundpræmissen.
Se, de prøver at flyve.
En flok ænder lander i en mafiaboss' pool.
Ænderne flyver igen, han får et nervesammenbrud.
Føler du dig deprimeret?
Siden ænderne fløj afsted.
Tja.
De ænder, der var skyld i, at du mistede bevidstheden.
Lad os tale om dem.
Er det præmissen for et hitshow?
Ingen forventede, det ville blive lavet til en serie.
Dr. Cosimano sendte mig på hospitalet.
Gav mig alle mulige tests.
De testede pilotafsnittet fire steder.
Connecticut, Dallas, to andre... Jeg har glemt dem.
Og overraskende nok klarede det sig bedst i Connecticut.
Det her er noget lort.
Der er selvfølgelig mange italienere og...
- Det er tæt på New Jersey. - Det er New Jersey, ja.
Man kan ikke tage imod sådan en gave fra Tony Soprano.
- Niksen. - Hør på mig, Charmaine...
De sagde, testen havde vist, at Charmaine Bucco, Arties hustru,
var showets moralske centrum, og vi burde fokusere mere på hende.
Men det er fribilletter.
Tony er arbejdsleder.
Arthur, bliv nu voksen.
Gør hjernen ikke oprør over et muligt scenarie,
hvor tandlæger sender New Jerseys Don
på første klasse med et norsk dampskib?
Kom nu, Arthur.
Nogen har doneret deres knæskaller for de billetter.
Og Kathy var fantastisk, men det var ikke det, showet var om.
Og det tog en evighed.
Det tog ti måneder, tror jeg, før I gav grønt lys.
Det var lang tid, for det var et stort spring.
For det er den aftale, man laver med en showrunner.
Man siger, jeg giver dig millioner af dollars,
og vi skal bruge adskillige år,
og vi vil skabe noget, og stoler jeg på dig?
De sagde endelig "ja", og jeg må sige,
det føler jeg mig meget taknemmelig for.
- Nej, jeg vil ikke på plejehjem. - Du hører ikke efter.
Jeg var i slutningen af min karriere, i virkeligheden.
Jeg ville endelig stoppe med at arbejde med fjernsyn
og begynde at arbejde med at skrive film uopfordret.
Så kom Sopranos.
Det er, som om jeg havde været midt i et oprørt hav.
- Mor. Mor. - Anthony, folk kommer her for at dø.
Og jeg var landet på en øde ø, en smuk ø dækket med palmer.
Jeg tænkte: "Mit liv er reddet."
Jøsses!
Hent lægen!
Så med dig og The Sopranos sagde HBO: "Bare gør det, mand."
De stoler på skaberens instinkter.
Det var det fantastiske, der skete.
Jeg havde nok det rette koncept.
Og de besluttede at stole på mig.
Den morgen jeg blev syg. Jeg har tænkt over det.
Det er godt at være med i tingene fra begyndelsen.
Det kom jeg for sent til. Det ved jeg godt.
Men på det seneste føler jeg, at jeg kom med ved slutningen.
Det bedste er overstået.
Sådan har mange amerikanere det, tror jeg.
Jeg tænker på min far. Han nåede aldrig toppen som mig.
Men på mange måder havde han det bedre. Han havde sine folk.
De have deres standarder. De havde stolthed.
Hvad har vi i dag?
Da jeg skrev indledningen til pilotafsnittet, talte jeg om Amerika.
Jeg havde bare på fornemmelsen, at alt gik ned ad bakke.
Alt er til salg her.
Alt er til salg.
Og det komiske ved det for mig var,
at Amerika var blevet så materialistisk og egoistisk,
at en mafiaboss blev syg af det.
Hvorfor er der ingen vækst i familiens kvitteringer?
Hvor er de skide penge?
I skal tjene penge.
Så gå ud til jeres folk,
dunk folk i hovederne, skab noget skide indtjening derude.
Sil, forklar det for mig.
Hvilke to brancher har traditionelt været sikre i nedgangstider
siden tidernes morgen?
Visse dele af showbusiness og vores ting.
Når man laver en mafiahistorie, så laver man jo en mafiahistorie.
Men der er også korruption i virksomheder, alt for at tjene penge.
- Hvor er resten af pengene? - De er overalt.
Hele tanken om at det er den amerikanske drøm
og det amerikanske mareridt på samme tid.
Det handlede om penge og død.
- Og de hænger på en måde sammen. - Ja.
Du må nok give mig dine smykker.
Det var kapitalisme i den mest rå form.
De ved, vi ikke har kvitteringerne. Skal de stjæle pisset fra os?
Og det var på tv,
som var det instrument, kapitalismen brugte til at sælge.
- ...en ny Dodge. - Camel.
- Jell-O. - Kodak...
Det, jeg tænkte fra begyndelsen, var:
"Nu har vi lavet fjernsyn i 50 år."
Cornflakes og jordbær.
Og der bliver solgt noget til folk.
Hvert kvarter bliver der solgt.
Lort. Lort. Lort.
Man er så vant til det.
Der kommer et ansigt op på skærmen, som siger noget.
Det påvirker en.
Og det hele handlede om penge, penge, penge.
Bare så du forstår, jeg skal betales for den aftale, du missede.
Okay, fint.
Fint. Her. Værsgo.
Som det blev sagt på showet...
Det er, hvad det handler om, ikke? Skide lortepenge.
Her.
Og nu havde vi ikke flere reklamer. Vi var på HBO.
Det er lige der.
Alle steder inden da, ved alle netværkene, sagde de:
"Hvor vil du filme?"
Jeg sagde: "New Jersey."
"Hvorfor vil du dog det?" Jeg sagde: "Der hører den til."
Han sagde: "Det koster mange penge. Og jeg forstår ikke hvorfor."
Da jeg gik til HBO, sagde de:
"Der står, historien finder sted i New Jersey.
Så filmer du vel i New Jersey, ikke?"
Og jeg tænkte: "Jøsses, jeg er kommet i himlen."
Jeg følte virkelig:
"Fuck de sidste 30 år, det her er det rigtige."
Et tv-netværk ville filme i LA
og have en sekundær enhed i New Jersey og finde
lokaliteter, der kunne ligne og skabe
den vidunderlige illusion.
"Jeg er i New Jersey."
Vi filmer videre i regnvejr.
Jeg kan lide, når det er overskyet, for så bliver farverne så mættede.
Vi fandt på at lede efter lokaliteter,
ikke fordi de var lokaliteter.
Vi skal finde steder med karakter,
der stort set kan spejle vores karakterer, ikke?
Man skal bare komme med kameraet og filme.
Vi filmede alt indenfor i Queens og alt udenfor...
Jeg forbød, at det udenfor blev filmet andre steder end New Jersey,
for det skulle være realistisk.
Jeg kendte New Jersey rigtig godt.
Fo eksempel Meadowlands med kombinationen af tung industri
og det største urbane vildnis i verden.
Marty Scorsese kan ikke lide showet.
Han sagde: "Jeg forstår det ikke. Der er så mange træer og pis."
Alle mafiating inden da foregik på Manhattan eller i Brooklyn.
THE GODFATHER INSTRUERET AF FRANCIS FORD COPPOLA
JERSEY MAFIACENTRUM
Og jeg vidste, der var mafia i New Jersey,
børn hvis fædre var bookmakere eller lånehajer.
Der hvor Soprano-huset lå,
det var den by, vi flyttede til, da jeg gik i ottende klasse.
Der var masser af skov og vandhuller.
Samtidig blev en fyr sprunget i luften i sin garage.
Startede sin bil...
Så det kendte jeg til, og jeg tænkte, jeg tror faktisk, det vil fungere.
Det fik et helt andet look.
Og jeg tror, det lidt var en anden kultur.
Tony var fra forstaden, Tony og Carmela.
Der står med frugtkød.
- Du kan lide det med frugtkød. - Ikke så meget her.
Jeg kan lide dem med "noget frugtkød".
- Hvad fanden handlede det om? - Jeg skriver dig en liste.
Nyt spil.
Han har en almindelig familie. Børn.
Sådan, Mead. Kom så.
Hans datter spiller fodbold.
Du er en mur, skat! En mur!
Kom.
Han elsker sin hustru højt.
Jeg tror, hun stort set er familiens styrke.
Han har bare et almindeligt liv.
Mafiaen er hans job. Det er hans job.
Det er ikke fair.
Han har en almindelig familie oveni,
der skaber lige så mange problemer, om ikke flere, som det andet job.
Når du vælger projekter,
hvad er så den vigtigste faktor for dig, Jim?
- Hvad kommer først? - Hvordan det er skrevet.
Så da du blev valgt til en serie,
så skulle du samle et forfatterrum.
Var det en svær proces, idet
at du nu skulle vænne dig til at skrive med en masse forfattere?
Ja og nej. Jeg havde prøvet det før, så jeg vidste, hvad det handlede om.
Men det her ville blive anderledes.
Jeg var i et humør, hvor jeg ikke ville acceptere tv-skrivning.
Jeg tænkte: "Vi er frie her. Lad os virkelig grave os ned i det."
Jeg kom nok med til episode to, efter pilotafsnittet.
Han talte om, hvad han havde, og det var et grundrids for sæsonen,
som han altid kom ind med, men ikke andet end det.
Fordi der nu kommer filmfolk ind i branchen,
skal man have fem år klar, hvor man fortæller dem alt
og ved alt, og vi vidste intet.
Rent faktisk, helt i begyndelsen sagde David:
"Hvis det ikke fungerer, er det slut for mig."
Og tilgiv mig, HBO, men de var stort set intet dengang.
Det var en elefantkirkegård.
Og de vidste heller ikke, om det ville fungere.
Men de gav os total frihed.
Det var vores lille kunstneriske oplevelse. Sådan føltes det.
Stille.
Det var meget hårdt arbejde, mange timer.
Timetallet var brutalt, og forfatterne var med på settet,
så det var fra solopgang.
- Godt at se dig. - Godmorgen.
Du kommer for sent. Hvor var du? Sov du?
Indtil man ser tårnene på vej tilbage fra New Jersey
ved tretiden om morgenen.
Måske sov man syv timer, og så startede alle forfra igen,
men når man er den alder, eller når man arbejder så hårdt,
hvad kan man ellers gøre?
Så vi arbejdede alle sådan, ikke?
Det var det sjoveste, man kan forestille sig for alle.
Jeg er stolt af det.
Stadig min yndlingsreplik i hele serien.
-"Jeg ser dem, men tror dem ikke." - Nej, min yndlingsreplik var...
Ni hundred jøder holdt stand mod 15.000 romerske soldater.
"Og romerne, hvor er de i dag?" Robin skrev den replik.
Du ser på dem, røvhul.
Det er fedt.
Det er fedt. Det var fedt.
Kom nu, bare gør det.
I episode fire, hvor vi skulle finde Chris' kæreste,
hentede vi Drea de Matteo ind igen.
- Hvor har du parkeret? - Omme bagved. Der.
Jeg går ikke over.
Ingen fulgte efter mig.
Men du ville ikke vide, hvis de gjorde.
Ja, Tony Soprano gemmer sig på mit bagsæde.
- Du er så paranoid. - Kom herhen med bilen.
Jeg har det, han er i forklædning.
Det kunne være ham. Hej, Tony! Eller måske...
Hun forstod det, for i manuskriptet stod der, "Av!" Men hun sagde...
Av!
- Kom herover. - Slip mig!
"Av!" Sådan. Det var det. Du er ansat.
Det var fantastisk.
- Det var fantastisk. - Tak.
Jeg hørte sygeplejersken sige, at du lavede pøller i bukserne.
- Var det det, der skete? - Hent bilen.
Den slags er min specialitet, for jeg kommer fra Queens,
selvom jeg forsøgte at lægge det bag mig.
Men alle pigerne i mit nabolag
de var italienske piger.
Man skulle tale sådan her. Lav ikke noget pis.
Alt skal være ti stavelser.
Jeg gør det sgu virkelig.
Og det er takket være dig.
Og jeg kunne ikke lave accenten uden neglene.
Jeg kunne ikke gøre halvdelen af det uden håret og makeuppen.
Drop dog jobbet, og vær sammen med mig.
Ja, da.
Og være en af de hustruer, som Carmela Soprano,
der ammer en flok møgunger
og så tilbringer resten af livet i motionscentret,
bare dig og dine strækmærker.
Du har ret.
Min kusine havde altid hjerne, men hvad bruger hun den til?
En mand der ikke kan fortælle, hvor pengene kommer fra.
Bare hele måden David opbyggede det på...
og så at se de næste episoder, som ville komme efter.
Jeg var overvældet.
Jeg ringede til min mor og læste hele manuskriptet.
Man offentliggjorde manuskriptet,
det kom først ud, stort set lige når det skulle filmes.
Holdet ville sidde og læse det, ikke?
De læste det. De ville vide det.
De nød at læse det.
Da vi kom tilbage og begyndte at filme sæson et,
det var der, da man så de næste par manuskripter, der jeg indså...
at det her var genialt og komplekst og meget risikabelt.
David siger altid,
at tv førhen altid handlede om at få folk til at få en god følelse.
Politiserier. Hvorfor er de gode?
Fordi den slemme fyr altid kommer i fængsel til sidst.
Der er en slags orden i universet.
Der er retfærdighed.
For David handlede det altid om det modsatte.
SÆSON 1, EPISODE 5
Er du i mafiaen?
Hvad?
Hvad du nu vil kalde det, organiseret kriminalitet.
Det er noget vrøvl. Hvem har fortalt dig det?
Far, jeg har boet i huset hele mit liv.
Jeg har set politiet komme.
Jeg har set dig gå ud klokken tre om morgenen.
Har du aldrig set Doc Cusamano gå ud klokken tre til en patient?
Har Cusamanos barn fundet 50.000 dollars i krugerrander
og en kaliber .45 automatvåben, mens de var på æggejagt til påske?
Jeg er i affaldsbranchen.
Så går alle ud fra, man er i mafiaen.
Det er en stereotype, og det er stødende.
Og du er den sidste, jeg ønsker, gentager den snak.
Fint.
Der er ingen mafia.
Da HBO så den femte episode, sagde de:
"Du har skabt en af de mest dynamiske karakterer i tv-historien,
og nu dummer du dig."
Hvad fanden?
Jeg tror vist, jeg lige har set Fabian Petrulio.
- Genopfrisk min hukommelse. - Er det før din tid?
Mafiafyr, vidnede for ti år siden, da han blev taget for salg af heroin.
Skiderikken tog mange med i faldet.
Mange fra vores afdeling.
Han kom i vidnebeskyttelse,
så smed de ham ud.
Jeg er din soldat, Antonio.
Det er min pligt, som vi altid har talt om.
Som det her skete, er det min beslutning.
Jeg skal kunne stå inde for det.
Jimmy hilser fra helvede, din skid!
Jeg nævnte det i manuskriptet.
HANS KROP VRIDER SIG.
Og svaret var, du ændrer mening, når du ser det.
- Godmorgen, sladrehank. - Hvem er du? Hvad sker der?
Få mig ikke til at le. Din røv!
- Teddy, der må være en løsning. - Tony. Det er Tony, din skid.
Ved du, hvor store vanskeligheder, du er i? Du svor, og du brød eden.
Og da vi endelig så det,
var det endnu mere forstyrret, end jeg syntes fra manuskriptet.
Tony, jeg beder dig.
Jimmy hilser fra helvede, din skiderik.
Chris siger, jeg ser det nu, og hvor grusomt det er,
og vi vil miste alt. Folk vil ikke... De vil hade ham.
Kunne man have en kriminel, en morder, som hovedrolle?
Kan man have en antihelt som hovedrolle? Stor debat.
Min indvending var, at publikum virkelig ikke ville kunne lide Tony,
at vi ikke havde fortjent det endnu.
Det var kun den femte episode.
Jeg sagde: "Chris, overvej det."
Hvordan gik det?
Vi har en 48-52 mand-kvinde-ratio, hvilket er godt.
Han er deroppe i Maine, og han ser en sladrehank.
Han er leder for en mafiagruppe.
Hvis han ikke myrder fyren,
vil folk helt miste tilliden til ham eller interessen for ham.
Så hvis Tony ikke myrder fyren,
er han utroværdig, og så er hele showet utroværdigt.
Og jeg tænkte, tja, det giver mening.
Jeg sagde til David: "Problemet er, det var en skidt fyr,
så lad os finde måder at give Tony lidt mere begrundelse."
David lavede nogle justeringer på offeret.
Han blev en mere faretruende gut, end han var oprindeligt.
Når alt kom til alt, var det:
"Chris og jeg skal ikke skrive det, vi skal ikke instruere."
Så til syvende og sidst
når man kommer til sådan en problemstilling med en show-skaber,
så må man stole på dem.
Bedre.
De lod os være i fred, og vi lavede nogle underlige ting.
- Wow, Junior. - Junior hvad?
En af episoderne er om Dominic.
Onkel June er ude i skoven.
Han elsker at give kvinder oralsex.
Sagde jeg skoven? Jeg mente roughen.
En femogtres år gammel mand, hele episoden handlede om det.
Jeg læser det og tænker: "Det kan vi ikke."
Hvad lugter?
Og vi gjorde det.
- Har I spist sushi? - Hvad fanden taler han om?
Jeg ved det ikke.
Jeg troede, du var til klipfisk, onkel Junior.
Hvorfor spiser du dog sushi?
Du snakker sgu for meget, at du ved det.
Syd for grænsen, nede i Mexico
Se lidt mere til højre. Tak.
Sæson et blev filmet i sommeren '98.
Den gik i luften i januar '99.
Vi syntes, vi havde lavet noget fedt.
Syntes det var noget helt særligt, men ville folk se det?
- Hvad hedder du til efternavn, Mike? - Imperioli.
Og det var det store spørgsmål. Vil folk se det her i fjernsynet?
- Altså, vold... - Dit røvhul!
...bandeord, nøgenhed.
- Marone. - Det er tid til at blive vasket.
Er der plads til det på tv?
Jeg troede faktisk, det ville kræve otte eller ti shows,
før folk ville vænne sig til det, fordi det var så anderledes.
Det var så anderledes, ikke? Nej.
SEERNE VILDE MED SOPRANOS
På to-tre uger blev det et hit.
Fra begyndelsen var anmeldelserne åndssvagt gode.
The Times skrev, det var det bedste i popkulturen i det 20. århundrede.
Sådan var det.
MESTERVÆRK GENIALT SKREVET - BANEBRYDENDE
Helt vildt i en grad, så Saturday Night Live lavede en parodi.
The San Francisco Examiner siger: "The Sopranos er så godt,
at jeg er bange for at se væk fra skærmen, mens det er på,
af frygt for at det forsvinder, og jeg må begå selvmord."
The Chicago Tribune forudsiger: "The Sopranos vil en dag erstatte ilt
som det, vi indånder for at overleve."
The Houston Chronicle: "Sammenlignet med fyren der skabte The Sopranos,
er Michelangelo en opblæst nar."
Anmeldelserne kom, og de var vilde,
bortset fra en fyr fra Miami.
MAFIAMAND MIDT I LIVET SVAGT FUNDAMENT FOR EN SERIE
Og andre kritikere sagde: "Vi ved ikke, hvor hans lig er.
Han ligger i en tønde et sted i Miami Bay." Eller sådan noget.
A' salut'.
Det blev så succesrigt og populært, men det bedste ved det
var, at folk holdt pizzafester og så showet.
Tænk, at folk spiste italiensk mad og drak italiensk vin
og så det, familiegrupper...
Jeg bliver helt rørt af at tænke på det nu.
Hver søndag aften var Sopranos-aften.
"Hold kæft allesammen."
Vi spiser mozzarella og prosciutto, og vi skal se det her.
Vi fangede lyn i en flaske.
Kemien mellem skuespillerne, forfatterne, filmskaberne.
Kom, kom. Indenfor.
- Bare der er åbent. - Glem paraplyen.
Artie, jøsses tak.
The Sopranos ændrede virkelig tv.
Hej, hvad laver du, Ton'?
Men folk indså: "Åh, man kan være udfordrende."
Se den skide elskovssyge pygmæ derovre.
Presse citronen.
Artie, du har reddet vores liv her.
Det er smukt, Artie. Tak.
Virkelig omdefinere, hvad folk vil se derhjemme.
Fuck.
- Hov! - Hov!
Du sagde pokker.
Vent lige lidt.
Jeg vil gerne udbringe en skål.
For min familie.
Snart vil I selv have familier.
Og hvis I er heldige, vil I huske de små øjeblikke.
Som det her...
der var gode.
Skål.
Første sæson satte gang i det hele.
Men der var et kæmpe pres på David.
Han satte barren meget højt.
Og man skal overgå det hvert år.
Det var kun begyndelsen.
FORTSÆTTES...
Tekster af: Sidsel Jacobsen