Pyörii. - Pyörii.
Kuvataan.
Hra Soprano?
Niin.
Istuudu vain.
Selvä.
SOPRANOSIN LUOJA
Muistatko, mikä oli aivan ensimmäinen muistosi?
Ensimmäinen muistoni on uni.
Äidilläni oli sellaiset -
metalliset jutut, jotka oli koristeltu koukeroin.
Niissä oli seinäpidike, johon ripustetaan kasvi.
Keikuin sellaisessa.
Se on ensimmäinen muistoni. Se teki minuun vaikutuksen.
Ehkä se oli ensimmäinen muistamani uni,
ja mietin: "Mitä ihmettä?
Mitä hittoa päässäni tapahtuu?"
On hassua, kuinka paljon olen unohtanut.
Ihmiset muistuttavat minua asioista, joille nauran.
En muista tehneeni niitä asioita.
Niin.
Poikki.
Synnyin Mount Vernonissa, Nykissä, lähellä Bronxia.
Muutimme Jerseyyn, kun olin neljävuotias.
Äitini perhe oli Jerseystä.
Muutimme tätini taloon Boontonin. Se oli vapaussodan kylä.
Kylän uuneissa tehtiin musketin kuulia.
Paikan läpi kulkee joki. Käytimme kylää,
kun hahmomme Vito meni New Hampshireen.
Rakastin sitä kylää. Se oli salaperäinen.
Rakastin mennä New Yorkiin jouluksi.
Rockefeller Center ja se puu... Kaikki räjäytti tajuntani.
Oli valtava leluosasto, joulupukki ja junia.
Olit sylissä viisi minuuttia sitten. - En ollut.
Olithan. Nyt päädyt pukin listalle etkä saa mitään.
Haista vittu, pukki!
Aloin anella isältäni:
"Voimmeko mennä kotiin West Side Highwayn kautta?"
Lincoln Tunnelin jälkeen satamassa oli nimittäin laivoja,
joiden kokka ylsi tien päälle.
Se oli huikeaa.
Sellaista näki Meadowlandsissa.
Paikkaan liittyy legendoja, kuten huhu Jimmy Hoffan haudasta.
Oli Pennsylvania Station ja kaikki se romu.
Kuvasimme siellä paljon ensimmäisellä kaudella.
Muutimme tätini taloon Cliftoniin, New Jerseyyn.
Se oli työväen aluetta, lähes kaupungin kokoa.
Sitten muutimme West Essexiin.
Isäni keksi avata rautatavarakaupan. Naapurissa oli kiinalaisravintola.
Näin kiinalaisten kynivän kanoja ja sen sellaista.
Vanhempani eivät pitäneet siitä.
He pitivät ruoasta,
mutta eivät halunneet olla lähellä ravintolaa.
He myivät kaupan -
ja ostivat rautatavarakaupan pikkukylän pääkadulta.
Isäni paiski töitä ahkerasti, mutta onnetar ei ikinä hymyillyt.
He jatkoivat 35 tai 40 vuotta.
Se tukahdutti, mutta he jatkoivat.
Niin. He jatkoivat, kunnes isäni sairastui.
Sitten koko höskä myytiin 1 300 dollarilla pakkohuutokaupassa.
Sinne meni elämä.
He eivät olleet onnellisia.
TEE NIIN TEE NÄIN
Äidilläni oli hankalaa, mutta hän teki töitä -
ja kotiin palattuaan meille ruokaa.
Hän oli peloissaan ja vihoitteli kaikille.
Joku soitti tänne eilen pimeän jälkeen.
Kuka? - Luuletko, että vastasin? Oli pimeää.
Hänellä oli painajaisia, joiden aikana hän huusi.
Äidin perheessä oli 10 tyttöä ja kaksi poikaa.
Vanhemmat tulivat Newarkiin Italiasta.
Perhe ja maahanmuuttajayhteisö olivat isot.
Kävimme illallisilla joka lauantai.
He eivät puhuneet englantia.
Äitini isä Vito Bucco ei koskaan oppinut englantia.
Hän kieltäytyi siitä ja oli ikävä.
Tuntuiko, ettei hän arvostanut sinua? - Äitinikö?
Hänellä oli paljon negatiivista sanottavaa minusta -
ja isästäni.
Kaikkiaan se oli hyvin outoa.
Kerran olimme autossa vanhempieni ja Johnny-serkkuni kanssa.
En muista, mikä kappale soi, mutta naputtelin rytmiä.
Isä sanoi: "Pojan pitäisi soittaa rumpuja. Hänellä on rytmitajua."
Äiti sanoi: "Kuolleen ruumiini yli. Krupa oli huumeriippuvainen."
Siitä puheen ollen, katsokaas juippia.
En tuntenut oloani arvostetuksi. Ei olisi tullut mieleenkään.
Pelkäsitkö äitiäsi? - Ai pelkäsinkö?
Pelkäsitkö räjähtämistä?
Lakkaa määräilemästä elämääni. Sulje suusi.
Hermostuttaa yhä. Lapsena pelkäsin. Sitten minusta tuli kovis.
Tavallaan se pelasti minut.
Päädyin erääseen porukkaan.
Ei paska.
Oli kiusaajia ja muita neropatteja.
Meillä oli stiletit, käsivarsinauhat, sikareita...
Hankimme ajoluvat.
Aina oli kyse autoista, naisista ja viinasta.
New Yorkissa juomisen ikäraja oli 18 vuotta, Jerseyssä 21.
Ravasimme aina Nykissä.
Upper East Side oli menomesta. Sitten oli Village.
Muistan paluun Manhattanista.
Vieressämme oli auto täynnä häiriköitä.
Aloimme kirota toisillemme ja heittää lautasia.
Kai ne olivat jonkun äidin.
Se kävi Lincoln Tunnelissa. Olimme kaikki humalassa.
HÄN ON OIVALLISEN TAIDOKAS MIES.
Vuonna 1964 lähdin etelään ja yliopistoon.
Menin Wake Forestiin, Pohjois-Carolinaan.
Vihasin sitä. - Miksi?
Tämän leikkaat pois.
Oltiin siis etelässä.
Ku Klux Klan oli hyvin aktiivinen alueella.
Kampuksella oli veljeskunta, jota Robert E. Lee inspiroi.
Baptistikappeliin oli mentävä kahdesti viikossa.
Ei saanut juoda, tanssia tai pelata korttia.
Miksi menin sinne? En päässyt Princetoniin.
En päässyt Dartmouthiin.
Paras ystäväni meni Wake Forestiin.
Koska hän meni, minä menin, ja meillä oli kurjaa.
Onneksi joku aloitti ulkomaan elokuvien illat.
Siellä näin Godardia, Bergmania ja Fellinin Ihana elämä -elokuvan.
Tule, Marcello!
Kiiruhda.
81⁄2... En kai koskaan ymmärtänyt sitä.
Tuskin tiesin, mikä ohjaajakaan oli, mutta se räjäytti tajuntani.
Se oli kuin uusi maailma.
Lähdin Wake Forestista NYU:hun ja näin Roman Polanskin Umpikujan.
Silloin aloin ajatella: "Ehkä pystyisin tuohon."
Sen taiteellisuus kiehtoi.
Siinä se on.
Vuoden 1965 lokakuussa ystäväni lähti Bard Collegeen.
Lähdin sinne kokeilemaan LSD:tä ensi kertaa.
Muistan olleeni Hudson-joen törmällä.
Kello oli kaksi aamulla, kun aloin puhua halustani tehdä elokuvia.
Silloin ajattelin ensi kertaa, että voisin tavoitella elokuvantekoa.
Toinen otos, valmiina. - Kuvataan.
Hei, Tony. Onko kaikki hyvin?
Pärjäiletkö hyvin, David?
Juu. Puhua pälpätän vain niin, että ei uskoisi.
Puhun vain liikaa.
Etpäs. Hyvin menee. - Ei mene.
Kadun todella tämän aamun pirunmoista sanahelinää.
Oikeasti. Enpä tiedä tästä.
Kuka piru piittaa henkilökohtaisuuksista?
Ihmiset piittaavat.
Kuten Tony sanoo: "Muistelu on keskustelun alhaisin muoto."
Minun pitäisi lähteä,
mutta näen kaiken vaivannäkösi.
Toimisto oli pyöreä. Tämä muistuttaa sitä paljon.
Sanoin suostuvani tähän.
Sanoin: "Tulen mukaan Sopranos- dokumenttiin."
En tajunnut, että kyse olisi minusta.
TIETULLI
Annapa minun selventää,
mikä Sopranosissa minua kiehtoo.
Se oli sinulle henkilökohtainen. Sinulla oli idea,
johon kiteytyi monia elämänkokemuksiasi ja ajatuksiasi.
Monta vuotta sain kuulla, että minun pitäisi kirjoittaa jotakin äidistäni,
koska hän oli hyvin erikoinen.
Vaimoni Denise ehdotti sitä ensin.
Sitten kaikki sanoivat: "Sinun on kirjoitettava äidistäsi."
Vuonna 1988 etsin töitä, ja David Chasella oli uusi sarja -
nimeltään Almost Grown. Hän tahtoi tavata kirjoittajia.
Tapasin Davidin jossakin ravintolassa Ventura Boulevardilla.
Saavuin tietysti ensin. Näin, kun hän astui ovesta.
Mietin: "Vittu." Hän näytti niin synkeältä.
Tiedättekö? Hän näytti onnettomalta.
KIRJOITTAJA/TUOTTAJA
Kun hän istuutui, kuluikin vain kymmenisen minuuttia,
ennen kuin nauroimme vedet silmissä, koska puhuimme äideistämme.
Siten meistä tuli ystäviä. Siten se meni.
Sanoin hänelle, että siinä sinä olet mitä vahvimpana miehenä.
Hän oli Universalin johtotehtävissä, mutta itki harmissaan.
Sitä voi olla vahvassa asemassa oleva mies,
ja silti oma äiti saa käyttäytymään kuin uliseva gerbiili.
Sanoin: "Tästä sinun kannattaa kirjoittaa."
Robin sanoi: "Kirjoita ohjelma äidistäsi ja TV-tuottajasta."
Mietin: "Kuka sitä katsoisi?"
Ehkä jos miesrooli olisi karski, se voisi toimia.
Oliko pahis jo silloin mafioso? - Oli.
Tahdoin De Niron ja Anne Bancroftin.
Ensin mietin täyspitkää elokuvaa.
Siitä tarinasta tuli ensimmäinen kausi.
Mafioso meni kallonkutistajalle paniikkikohtausten jälkeen.
Minkä arvelet johtaneen tajunnanmenetykseen?
En tiedä. Stressin kai. - Mitä stressaat?
Miehellä on ongelmia setänsä kanssa. On jonkinlainen sukuriita.
Saatat johtaa New Jerseytä, mutta et setä Junioria.
Mies pistää äitinsä hoitokotiin.
Et näytä puuhailevan muiden rouvien kanssa -
etkä puhuvan paikan herrasmiehille.
Et käytä tilaisuuksiasi hyväksi.
Mitä sinä siitä välität? Poissa silmistä, poissa mielestä.
Miehen äiti pitää sedän puolia jengisodassa.
Ovatko kolmen caponi äidit täällä?
Sen sijaan, että eläisivät kotona poikineen kuin normaalit ihmiset.
Tämä on jonkinlainen viimeinen siirto.
Äiti suunnittelee sedän kanssa miehen murhan.
...jengimurha meni pieleen.
Kallonkutistaja auttaa miestä ymmärtämään sen.
Päivää ennen ampumista -
sanoit äitisi puhuneen toistamiseen uutisista,
joissa äidit heittävät vauvansa ikkunasta.
Lopussa mies tukehduttaa äitinsä.
Tiedän, mitä teit, äiti. Ainoa poikasi.
Sitten aloin miettiä, että tarina toimisi TV-sarjana.
SOPRANOS PILOTTIJAKSO
Tarjosimme sitä kaikille asemille.
Oli Fox, ABC, CBS ja NBC. Kukaan ei halunnut sitä.
Les Mooves sanoi: "Käsikirjoitus on oikein hyvä ja hauska,
mutta mieskö tapaa psykiatria?"
CBS:N ENTINEN PÄÄJOHTAJA
"Oletko jo naimisissa ajatuksen kanssa?"
Sanoin: "Kai minä olen."
Hän totesi: "Sitten ei onnistu."
Se loppui siihen.
Sitten aloin puhua sarjan tarjoamisesta HBO:lle.
...yksinkertaisesti parasta TV:ssä.
Etsimme vielä suuntaamme, kun aloitin siellä vuonna 1985.
Silloin TV oli kolmen tai neljän suuren verkoston juttu,
jos laskee Foxin.
Emme oikeastaan nähneet heitä kilpailijoina.
He olivat ennemmin vertailukohde.
HBO:N ENTINEN TOIMITUSJOHTAJA
Meidän oli erottava heistä.
HBO yritti saada itselleen nimeä.
HBO ENTERTAINMENTIN ENTINEN JOHTAJA
HBO tunnettiin nyrkkeilystä ja elokuvista.
The Larry Sanders Show toi muutoksen tuulet.
Joku on istunut tuolissani.
Ehkä se oli äitikarhu.
Tunari läskiperse, keskity sinä sohvaan ja siihen, että et tyri.
Se näytti, että HBO voi tarjota jotakin erilaista,
ehkä parempaa kuin muut asemat.
Aloimme selvittää, pääsemmekö sarjabisnekseen.
Voi pojat.
Schillinger tuli.
Teimme Kylmän ringin.
Ei hän kovin paha ole, Diane.
Mitä aineita vedit?
Teimme Sinkkuelämää.
Toimintatapamme oli -
etsiä loistavia tarinankertojia ja antaa ohjat heille.
Sitten tuli David. Tunsin hänen työnsä.
Hän oli vanha tekijä TV-alalla. Hän työskenteli hyvissä jutuissa,
mutta omat ideat eivät menestyneet.
Denise ja minä menimme naimisiin vuonna 1968.
Pari setääni sanoivat minulle: "Teidän on häivyttävä täältä.
Liittonne ei kestä, jos jäätte tänne."
He tiesivät, millaisia vanhempani ovat.
He puhuivat äidistäni.
Vaimoni ei olisi kestänyt sitä.
Äitini oli sekopää.
Lähdimme hääyönämme Kaliforniaan.
Matkalla sain kuulla,
että pääsisin Stanfordin yliopistoon opiskelemaan elokuvantekoa.
Muistan jonkun sanoneen,
että Amerikan historiassa pohjasakka pyrkii länteen.
Saavuttuani sinne ymmärsin sen.
Alcatraz.
Siellä lusi monia nimekkäitä miehiä,
jopa Capone.
Hänet pidätettiin veronkierrosta, koska muusta ei voitu.
Lusittuaan 11 vuotta hän kuoli kohtaukseen vuonna 1947.
Siitä on tietysti jo pitkä aika.
Kävin Stanfordissa kaksi vuotta.
Päättötyöni oli opiskelijaelokuva The Rise and Fall of Bug Manousos.
Luulimme tekevämme Godardia.
Mitä lie luulimme hänen tekevän, koska sitä siitä ei tullut.
Nimeni on Manousos.
Olen kreikkalainen tai sieltä kotoisin, miten vain.
Äiti, loistavin pikku rouva, joka kuunaan eli.
Heivataan raato ja siinä se.
Pyyhipä hymy kasvoiltasi, kulti.
Senkin huoranpenikka!
He osuivat selkään, äiti.
Kahden vuoden koulutusohjelman jälkeen -
tein ystäväni kanssa käsikirjoituksen.
Opettaja lähetti sen Roy Hugginsille,
merkittävälle TV-tuottajalle,
mutta tavallaan unohdimme sen.
Denise ja minä muutimme Losiin ja vuokrasimme asunnon.
Denise pääsi töihin asianajotoimistoon.
Minäkin aloin etsiä töitä, mutta en millään saanut.
Viimein sain hommia Clover Films -yhtiöstä.
Ne elokuvat...
OHJANNUT JOHN HAYES
Kymmenen kilometrin päässä -
on golfrata ja yksityisklubi, jota saksalaisvartijat saartavat.
Joka saksalaisäpärä sotilasjoukoista on tapettava.
Yksi elokuvista kuvattiin palaneessa talossa -
Las Virgenes Canyonissa.
Se oli jokin saksalaislinnoitus tai vastaava,
jossa eli enää saksalaisia prostituoituja.
Osuuteni oli pieni.
Minun piti olla avustava ohjaaja, mutta en tiennyt, mitä tein.
Elokuva oli lähinnä pehmopornoa, naimista ja suihinottoa.
Kirjoitin Clover Filmsille elokuvan Grave of the Vampire.
Ei!
Kuka olet?
Olen poikasi, joka sikisi haudassa!
Aivan.
Se oli mielipuolinen.
Siellä ollessani kuulin, että Roy Huggins luki -
kaksi vuotta vanhan käsikirjoituksen -
ja halusi palkata minut kirjoittamaan jakson.
Sain ensimmäisen TV-työni.
Sarja oli The Bold Ones: The Lawyers.
Kotopuolessa, idässä, nähtiin, että siinä se oli.
Nimeni oli TV:ssä,
mutta en ollut asennoitunut opettelemaan ohjaamista,
vaikka halusin elokuvaohjaajaksi.
Aivan.
En... Ehkä minua nolotti liikaa.
En kehdannut kysyä kuvaajalta, miten asiat tehdään.
Yritin kirjoittaa elokuvia vuosien ajan,
mutta mitään niistä ei tehty.
TV- ja elokuvakirjoittajien liitto meni lakkoon vuonna 1973.
Menin pitelemään kylttiä Paramount Studiosille -
DeMillen portin edustalle.
Oli hienoa edes olla paikalla.
Siellä oli ammattimaisia käsikirjoittajia,
joiden kanssa seisoin.
Aloin odottaa osallistumista innolla,
koska aloin todella tuntea olevani Hollywoodissa.
Tapasin Paul Playdonin, joka toimitti Vaarallisen tehtävän tarinaa.
Minulla ei ollut edustajaa. Paul järjesti sellaisen.
Liityin hänen agentuuriinsa. Kun lakko päättyi,
tuli The Magician -sarja, jota tähditti Bill Bixby.
Bixby näytteli maagikkoa, joka ratkoi rikoksia -
ja päihitti pahiksia taikatempuin.
Perääntykää!
Minut otettiin toimittamaan tarinaa.
Siirryin Rockfordin papereihin.
Sitten tuli Kauas pois ja Villi Pohjola.
Olin siis TV-bisneksessä,
mutta ongelmana olivat rajoitukset.
Niitä yritti rikkoa, mutta aina epäonnistui.
Televisioverkkojen tapaamiset olivat kaameita.
He uskoivat vankkumatta,
että tarinan kirjoittamisessa eniten rakastettiin sitä,
minkä he valitsivat toteuttaa.
Koska olin tottunut TV-yhtiöiden tuotoksiin,
Sopranos oli mafiasarja, jossa kukaan ei kuollut.
Luulin, että sellaista ei haluta.
YHTEISKUNNAN VIHOLLINEN
Sitten käsitin jotakin. Oli kaikki ne Jimmy Cagneyn gangsterielokuvat.
Oli Kummisetä. Kukaanko ei kuollut?
Miksi kukaan jättäisi sen pois?
Kirjoitin tarinaani murhan.
Silloin HBO todella kiinnostui sarjasta.
Murha itsessään ei ollut tärkeä. Sen tuli olla osa tarinaa.
Sen piti olla olennainen osa kerrontaa ja kulttuuria.
Tapasimme Davidin kanssa.
Mietin: "Hän on TV-verkoston miehiä,
mutta osoitti jo kirjoittamisillaan,
että ei ajattele kuin perinteiset verkostomiehet."
Hänellä oli tietty ote maailmaansa. Oli selvää,
että hahmot olivat hänelle kuin toinen luonto.
Pilottijaksoon oli helppo suostua.
Otetaanko tästä?
En reagoi paljoa roolijaoissa. Sanon: "Oikein hyvä."
Tuo oli hyvä. - Kiitos.
Sitten ihmiset lähtevät.
Roolijako on pitkä prosessi.
Aloitanko? - Kun olet valmis.
Seurasi aamutapaaminen.
Edustamani jäteyhtiö kutsui minut konsultoimaan.
No, Big? Kerro Triboro Towersista.
Valvoja tahtoo uusia sopimuksen Dickin kanssa.
Valvoja tahtoo uusia sopimuksen Dickin kanssa,
mutta ne Kolarin veljet...
Kokeillaan uudestaan. Lisään energiaa. Olen väsynyt.
Kolarin veljet ovat -
Tšekkoslovakian maahanmuuttajia tai muuta paskaa.
Heiltä säästyisi miljoona vuodessa,
jos roskia kuskaavat Kolarit, ei Dick.
Varastamalla saa kuukausiansion 40-kertaisena.
Siinä se, kun ei saa. Kuulemma he voivat käskeä -
kommaripomojaan vetämään käteen ja tekevät saman meille.
Tšekkoslovakiassakin rakastetaan porsasta.
Maistoitko makkaroitamme?
Luulin, että makkaraa tekevät vain italialaiset ja Jimmy Dean.
Kaikkea sitä oppii eri kulttuureilta.
Setäni Uvzen ei tiedä tulostani.
Jos edistymme tänä iltana, kerron hänelle.
Meidän täytyy edetä, Emil.
Tajuathan, että se hulluus pitää estää.
Jätebisnes muuttuu.
Olemme nuorempi sukupolvi. Meillä on samoja ongelmia.
Jätebisnes muuttuu.
Olemme nuorempi sukupolvi. Meillä on samoja ongelmia.
Emil.
Missä opiskelit? Puolassako?
En ole puolalainen.
Mikä on Tšekkoslovakia?
Joku uusi polakki, eikö?
Tulimme tänne, kun olin yhdeksän. Menin West Essexiin.
Älä? Pelasit jalkapalloa serkkuani Gregorya vastaan.
Hän kävi Boontonissa. - Missä kama on?
Tosiaan.
Tämän tähden tulit. Laitoin valmiiksi sinua varten.
Maista pois, Email.
Emil.
Poikki.
Merkki.
Silloin HBO:n sarjoihin ei liittynyt hienoa mainetta.
Suoraan sanottuna HBO tarjosi alelaarin kaltaista sisältöä.
Sitä se oli,
mutta rakastin hahmoa. Hän oli hyvin hauska.
Kun luin käsikirjoituksen, nimi oli Dean Moltisanti.
Totta puhuen en tiennyt, kuka David Chase oli.
En tiennyt häntä italialaiseksi, kun näin nimen paperissa.
Se sai miettimään: "Kuka tämä tyyppi on -
tekemään sarjaa italialaisista?"
Scorsese ja Coppola olivat italialaisamerikkalaisia.
Panostin silti kovasti ja esiinnyin Davidille.
Hänellä on hyvä pokerinaama.
Michael tuli ja oli loistava, mutta pysyin viileänä.
Oikein hyvä.
Lähdin ajatellen: "Tästä ei tule mitään.
Mitä väliä? Hän ei edes ole italialainen."
Hän sanoi: "Kuka piru hän edes on? Vitut hänestä."
Mutta...
LIVIAN TALO - PÄIVÄ
Kuka siellä?
Lukitsit oven perässäsi.
Näyttelijättäriä vaikutti olleen jo 100.
Tämä on hoitokoti.
Kaikki vetivät hullu italialaisäiti -show'nsa.
Et pistä minua hoitokotiin.
Olen nähnyt hoitokotien naisia hölisemässä kuin idiootit!
Se ei toiminut vähääkään.
Koska hahmo perustui äitiini, tiesin, miten väärin se meni,
mutta sitten tuli Nancy Marchand.
Tunsin hänet uutislehden kustantaja rva Pynchonina Lou Grantista.
Saanen muistuttaa, että lehtemme ei ole The New York Times.
Se minulle aina tulee mieleen.
Kuin myös.
Olisipa meillä heidän resurssinsa, mutta eipä vain ole.
Haluatko minun perääntyvän? - En sanonut siten.
Mutta kertokaapa te herrasmiehet, miten voitamme oikeudessa.
Pitääkö taulua näyttää? - Ei.
Mietin: "Tämä on hullua. Ei onnistu."
Sitten hän avasi suunsa.
Olet ikäistesi senioreiden kanssa.
He tekevät asioita, käyvät paikoissa ja tanssivat.
Olen nähnyt hoitokotien naisia hölisemässä kuin idiootit.
Syö vain munakoisosi.
Mietin: "Luojan tähden." Hän oli täydellinen.
Jos sedälläsi on asiaa Arthurille, en tahdo tietää siitä.
Hän tietää, mitä tekee.
Minä en.
Tiedän vain,
että tyttäret huolehtivat äideistään paremmin kuin pojat.
Ja minä toin CD:itä, mutta sama levy pauhaa.
Kaikki aina sanoivat, että äitini kaltaista ei ole.
Kun sukulaiseni alkoivat katsoa sarjaa, he sanoivat:
"Luoja. Norma-täti on äitisi." Sanoin: "Ei kai?"
Tuntui, että hän kanavoi äitiäni.
Nähdään illalla -
Anthony Juniorin syntymäpäivillä. Tuo zitiäsi.
Vain, jos minut noudetaan ja tuodaan kotiin.
En aja, kun ennustetaan sadetta.
Lähes koko urani olen esittänyt hienostunutta naista.
Arvostan todella tilaisuutta -
esittää äkäpussia, koska en ikinä saa tehdä sitä.
Ajaminen on hyväksi. Etpähän unohda. Lähden töihin.
Vai niin.
Ala kalppia!
Lue repliikki. - Sitä ei ole.
Alun perin esiinnyin noin viittä eri roolia varten.
Kuka illan nainen oli?
Hain Tony Sopranon rakastajattaren roolia.
Jätelavaako pistit uuteen uskoon?
Älä kohtele minua kuin lasta. Kyse on jostain intiimistä.
Kuka illan nainen oli? Hän oli ravintolassa.
Älä pelleile sen hatun kanssa.
He päätyivät valitsemaan erään toisen.
Oikein hyvä.
David piti minusta silti.
Hän kai piti siitä, että olin italialainen ja ehkä söpö.
En tiennyt, että italialaisuus oli mitenkään tärkeää.
Luulin jutun olevan oopperalaulajista.
En voi hyväksyä tätä. Tein varauksen kaksi viikkoa sitten.
Kuten sanoin, asiakkaat eivät lähde pöydistään -
ja edellänne on seurueita.
En muista hakeneeni emännän osaa.
Minulle soitettiin ja kysyttiin, kiinnostaisiko se. Suostuin,
mutta en kyennyt sanomaan ainoaa hiton repliikkiäni.
Pöytäänne valmistellaan, hra Borglund.
Olin liian hermona Mafiaveljien Lorrainen läsnäolosta.
Olin Karenin seurassa ja lähellä pakahtua.
Hän alkoi koskea minuun. Hän tarttui minuun.
Käskin hänen lopettaa. Hän ei lopettanut. Löin takaisin.
Sitten hän todella suuttui.
Lorraine oli näyttelijöistämme lähimpänä tähteyttä -
Mafiaveljien ja parin elokuvan vuoksi.
Hänet kutsuttiin alun perin Carmelan roolia varten.
David ja HBO olivat keskustelleet Carmelasta,
mutta halusin tri Melfin roolin.
David vähän yllättyi siitä.
"Miksi tahdot Melfin?"
Sanoin: "Olen eri nainen kuin vuosia sitten -
ollessani Mafiaveljien Karen Hill.
En oikeastaan tahdo esittää sitä roolia enää.
Tri Melfi kiinnostaa minua. Olen käynyt terapiassa."
Olet käynyt terapiassa. - Todellakin.
David ja minä puhuimme paljon terapiasta.
Emme kai olleet koskaan nähneet koulutettua italialaisnaista.
Siksikin pidin ajatuksesta.
Lisäksi en usko, että Tony puhuisi, jos terapeutti ei ole italialainen.
Siksi päädyin tri Melfiin.
Sanoin: "Selvä, mutta istut aloillasi ja pidät kätesi sylissäsi.
Älä korota ääntäsi."
Käykö, David? - Käy.
Selvä. - Onnistuu.
Hyvä.
Minun piti aina hillitä keveyteni.
Kätkin Lorrainen, jotta Melfi pääsee esiin.
Hän on hyvin erilainen kuin minä. Sellainen on minulle etäistä.
En ole lainkaan kuin hän.
Ahdistuskohtaukset ovat aitoja psykiatrisia hätätilanteita.
Voisit ajaa autoa.
Minäpä sanon jotain.
Nykyään kaikki käyvät kallonkutistajilla.
He puhuvat ongelmistaan Sally Jessy Raphaelille.
Miten kävi Gary Cooperin?
Hän oli vahva ja hiljainen.
Aito amerikkalainen.
Hän ei käsitellyt tunteitaan. Hän teki, mitä täytyi.
Etsimme Tonyn näyttelijää.
Aloitimme Losista ja menimme New Yorkiin.
Moni esiintyi meille, mutta näyttelijää ei löytynyt.
Vaffanculo.
Pyysin Steven Van Zandtia esiintymään Tonyn roolia varten.
Valmista? - Hän oli rocktähti.
Se merkitsi minulle hitosti.
Soitin Springsteenin levyjä ja katsoin pientä italialaismiestä.
Mietin: "Kuka hän on? Näyttää tavallaan Pacinolta."
Kaikkien tiedoksi -
tahdon sanoa, että se ei ollut mitenkään poikkeavaa,
miten The Rascals pukeutui.
Sitten sattumalta ennen roolijakoa -
katsoin vaimoni kanssa Rock & Roll Hall of Famea.
Stephen Van Zandt pohjusti The Rascalsin tuloa.
Se ei poikennut mitenkään.
Hän oli The Rascals -asussa.
Näin The Rascalsin ensi kertaa Keyport Roller Dromessa -
New Jerseyn Keyportissa.
Aivan niin.
Niihin aikoihin ei ollut Fillmoreja eikä areenoja.
Rock soi luistelukaukaloissa, minne se kuului.
Sanoin vaimolleni: "Hänet on saatava sarjaan."
Nykyään rock myy siten, että sinne kai palataankin vuoden sisään.
Enpä tiedä.
Saan kynäilyjä musapuolella, en näytelläkseni. En ollut näyttelijä.
Kun David Chase soitti, otin luurin.
Miten se keskustelu sujui?
Se oli outoa, kun hän kysyi: "Mitä mieltä olet?"
Vastasin: "Käsikirjoitus on hyvä. Millaista musiikkia mietit?"
Hän sanoi: "Tahdon sinut näyttelemään."
Sanoin: "En ole näyttelijä.
Eikö se tavallaan ole edellytys tähän TV-hommaan?"
Hän sanoi: "Olet sinä näyttelijä. Et vain vielä tiedä sitä."
Sanoin: "Hyvä on. Ehkä tämä on kohtaloni."
Minäpä sanon jotain.
Nykyään kaikki käyvät kallonkutistajilla.
He puhuvat ongelmistaan Sally Jessy Raphaelille.
Miten kävi Gary Cooperin?
Hän oli vahva ja hiljainen,
aito amerikkalainen.
Hän ei käsitellyt tunteitaan. Hän teki, mitä täytyi.
Tiedettiin, että jos Cooper alkaa tunteilla,
hän ei suutaan sulje.
Häiriö sitä ja tätä. Vaffanculo!
Hän esiintyi hyvin. En ollut nähnyt mitään vastaavaa.
Mietin, että hän voisi hyvinkin olla Tony Soprano.
Lopulta HBO taisi sanoa Davidille: "Hän on ihan hyvä,
mutta ei luoteta liikaa tyyppiin, joka ei ole koskaan näytellyt."
David sanoi: "Olkoon. Kirjoitan sinut rooliin, jota ei ole."
Mietin, että tyyppi on ihan huippu. - Ja pyörii!
Sandrine. Pöytä juo talon piikkiin koko illan.
Hän ei kirjoittanut varsinaista kakkosmiestä tai consiglierea.
Hahmo oli alkuun lähinnä klubin omistaja.
Otetaan vielä kerran. - Merkki.
Oli hyvin hankalaa löytää Tonyn näyttelijä.
Minäpä sanon jotain.
Nykyään kaikki käyvät kallonkutistajalla.
He puhuvat ongelmistaan Sally Jessy Raphaelille.
Miten kävi Gary Cooperin?
Hän oli vahva ja hiljainen, aito amerikkalainen.
Hän ei käsitellyt tunteitaan. Hän teki, mitä täytyi.
Eivätpä tienneet, että jos Cooper alkaa tunteilla,
hän ei suutaan sulje.
Häiriö sitä ja tätä. Vaffanculo!
Michael Raspoli oli lähellä...
Erinomaista.
...mutta viimein löytyi Jim.
Sain puhelun.
David Chase halusi tavata kello 8.30 aamulla tai jotakin.
Jo ajatus aamutapaamisesta närkästytti. En tiedä, miksi.
Meillä oli silti hauskaa. Nauroimme perheille ja äideillemme.
Menin koe-esiintymiseen.
Lopetin puolitiehen. Sanoin: "Tämä on syvältä.
En tee tätä oikein.
Jos tahdotte, tulen takaisin toiste ja esitän toisin."
Hän käveli pois kesken ensiesiintymisen -
kuin mikäkin Van Morrison.
"Tämä on perseestä. En tee tätä oikein."
Meistä hän oli loistava.
Roolittajat kutsuivat hänet talolleni.
Hän esitti kohtauksen. Se meni täysin nappiin.
Minäpä sanon jotain.
Nykyään kaikki käyvät kallonkutistajalla.
Ongelmista puhutaan Sally Jessy Raphaelille.
Miten kävi Gary Cooperin? Hän oli vahva ja hiljainen,
aito amerikkalainen.
Hän ei surkutellut tunteistaan. Hän teki, mitä täytyi.
Eivätpä tienneet, että jos Cooper alkaa tunteilla, se läpinä ei lopu.
Häiriö sitä ja tätä. Vaffanculo!
Se oli aika selvää, kun Jim teki sen.
Hän oli Tony.
Toisinaan -
elämä on hyvää.
Se on usein hyvää.
Kuten aito Regaleali.
Meillä oli muut näyttelijät, mutta Carmela puuttui.
Carmela,
minun täytyy tunnustaa.
Edien koe-esiintyminen oli juuri ennen kuvauksia.
Mitä teet?
Otan viinin valmiiksi heittääkseni sen naamallesi.
Olet aina dramaattinen.
Ole hyvä ja tunnusta jo. Tee se vain.
Hän esitti kohtausta,
jossa Tony kertoo mielialalääkkeistään.
Käytän Prozacia.
Luoja.
Olen tavannut terapeuttia.
Luoja, sehän on hienoa.
Minusta se on ihmeen sisukasta.
Ajattelin: "Siinä se on." - Se on tosi hienoa.
Olen kuin joku Hannibal Lecter.
Minusta se on hienoa. Eihän psykologia sielua hoida,
mutta tämä on alku. Tämä on hyvä. Muuta en sano.
Enempää en sano.
Tiesin Carmelan hahmon. Olin varma, että en saisi roolia.
Silloisen kokemukseni mukaan -
jos aikoi näytellä amerikanitalialaista,
tuli näyttää tietynlaiselta.
Näin siellä naisia, jotka näyttivät siihen sopivammalta.
He vaikuttivat tyypillisemmältä valinnalta.
Menin silti koe-esiintymiseen.
Seuraavana päivänä tuli puhelu: "Sait roolin."
Luulin kyseessä olevan jokin hämärätuotanto,
joka kuvataan noin vain.
Merkki.
Sanooko joku "kuvataan" vai mitä?
Kuvataan.
Paikkahan on aika kiva, mummi.
Mitä takana tapahtuu?
Oikein hyvä.
Soititko Tribeca Towersin tyypille?
DAVID CHASE: Odota, että annan repliikkimerkin.
Kuvataan.
Aamiaiseksi pitää ottaa muutakin kuin karpalomehua.
Poikki. Hyvä.
DAVID CHASE: Kuvataan.
Mikä piru sen paikan nimi on?
Jessus.
Kuvataan!
Kuule.
Haluaako joku jäätelöä?
DAVID CHASE: Repliikki.
Soititko Triboro Towersin tyypille kuskaamisesta?
Poikki! Otetaan uudestaan.
Sanoiko hän alusta asti haluavansa ohjata?
Sanoi. Se oli seuraava päätös.
Emme tienneet paljoakaan siitä, mitä olimme tekemässä.
Emme tahtoneet antaa kenellekään niin paljoa valtaa.
Hän aikoi olla showrunner, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Jos hän aikoi ohjata, visio olisi täysin hänen.
Kun David puhui asiasta, oli kuitenkin selvää,
että projekti eli hänen sydämessään, sielussaan ja mielessään.
Meidän täytyi suostua.
Ohjatkoon vain.
Kuvataan.
Joka vuosi tänä päivänä siitä asti, kun olit pikkuruinen,
äiti ja Meadow laittautuvat nätiksi ja ajavat Plaza Hotelille teelle.
Sarjassa on kohtaus, jossa Carmela kutsuu tyttärensä Plazaan.
Läksyjä on liikaa.
Mutta tämä on perinteemme, Meadow. Meillä on aina hauskaa.
Totta puhuen pidin tätä tyhmänä jo kahdeksanvuotiaasta asti.
Lähden vain sinun mieliksesi.
Muistan, kun David ohjasi sitä kohtausta...
Poikki. Hyvä.
...joka sai minut oivaltamaan sarjan henkilökohtaisuuden.
Hän kertoi jostakin, mitä saattoi olla tapahtunut...
Kuvataan.
...tai mitä hän parhaillaan kävi läpi vaimonsa ja tyttärensä kanssa.
Muistan miettineeni: "Hän ei vain ohjaa.
Tämä on henkilökohtaista."
Tahdotko kertoa minulle jotakin?
Tajuatko ollenkaan, miten merkittävää on lähteä Aspenille hiihtämään?
Luuletko sen onnistuvan joka vuosi,
kuten tylsän teenjuonnin ja leivosten syömisen hotellissa?
Hei sitten. - Sulje ovi, kiitos.
Poikki. - Hyvä.
Hermostuttiko pilottijakson kuvaus? Mietitkö,
että oli tilaisuutesi olla ohjaaja?
Tokihan se hermostutti.
Olin ohjannut ennenkin, mutta olin silti hyvin hermona.
Luotin paljon kuvaaja Alik Sakharoviin.
Muistan, kun pilottia valmisteltiin kai toista viikkoa.
David käveli toimistolle, nosti jalat ylös -
ja katseli ikkunasta synkeänä.
KUVAAJA
Siinä mietti: "Mitä nyt?"
"En tiedä, kuka tätä paskaa katsoo."
Käsikirjoitus on hyvä, kamu. Se on hyvä.
Muistan hänen sanoneen,
että tyypillistä TV-projektia emme halua.
"Rikotaan kaikkia sääntöjä."
En halunnut tylsää TV-kuvaa.
Se on kaikkein tympeintä roskaa koko maailmassa.
Tyypillisesti oli pääotos sekä kaksi ristikuvaa ja lähiotosta.
Periaatteessa kohtaus murretaan osiin.
Se ei ollut elokuvallista.
Puhuimme Bertoluccista ja eritoten Coppolasta -
ja Kummisedästä. Puhuimme Martin Scorsesesta.
Puhuimme Polanskista.
EI LÄPIKULKUA
Chinatownin tyyli oli -
hyvin lähellä sitä, mitä halusimme Sopranosiin.
Elokuvassa on kohtaus, jossa Gittes ajaa hedelmätarhan poikki.
Seis siihen paikkaan!
Kuvasimme sen mukaan kohtauksen,
jossa Tony ja Chris jahtaavat tyyppiä toimistorakennuksen edessä.
Paskiainen!
Odota, Tony!
Sanoin haluavani viedä kameran rakennuksen sisään.
Siellä olisi kaksi miestä työn touhussa.
He hätkähtävät.
Ihmiset kyselivät, miten se liittyy mihinkään,
mutta se toimi hyvin.
Sitten kuvataankin käsikameralla,
kun Tony nousee autostaan ja pieksee miehen.
Oletko kunnossa? - Jalkani murtui.
Chinatown näkyy kohtauksessa.
Kohta murtuu muutakin, kusiainen!
Missä pätäkkäni on?
Poikki. - Syy on minun.
Piti odottaa. - Otetaan vielä.
Kun kuvaa TV:tä, kohtaus seuraa toistaan.
On opittava valmistautumaan nopeasti.
Yhdessä kohtauksessa voi puhua pojalleen,
seuraavassa piestä jotakuta -
ja kolmannessa rakastella vaimoaan.
Tunteet vaihtuvat jatkuvasti koko päivän.
On kyettävä muuntautumaan nopeasti.
Mitä oikein sanot? Tästä puhuttiin jo.
Hra Soprano?
Lorraine ja Jim harjoittelivat kolme päivää ennen kuvaamista.
Tämä paska menee vielä ohi.
Pidä tauko.
Hän mietti, millainen asenne psykiatrin toimistolla olisi.
Hän kohtasi paljon uutta.
Ei tämä mitään. Kunhan hermoilen.
En syytä... Syy on minun ja keskittymiskykyni.
Ei pitäisi sanoa noin. Hei.
Onko sinulla omaa kokemusta psykoanalyysistä?
On.
Toisin sanoen et vain vedä hatusta. Tiedät, miltä se tuntuu.
Olen ollut niissä huoneissa, mutta en pitkiä aikoja.
Tiedät silti, miltä tuntuu olla siellä.
Niin. Ennen sarjan alkua en tainnut vielä tietää.
Sarja taisi johtaa sinne.
Sekö sinne johti? - Aivan varmasti.
Tutkimuksen tähdenkö vai aidosti?
Ihan aidosti. - Se oli aito tarve.
Se oli avunhuuto. Mitäs piditte?
Mikäs siinä.
Kaatakaa vettä niskaan.
Haluatko nenäliinan? - Vitut niistä.
Panet minut kuumaksi, tohtori.
Jim ei ollut käynyt terapiassa.
Oli hauskaa ohjailla ja sysiä häntä -
sekä tavallaan manipuloida.
Se oli hyvin intiimiä.
Siksi rakastin sitä. Siksi halusin olla Melfi.
Minusta hän oli eniten intiimi minun kanssani.
Pidin siitä.
Merkki.
Tunnet tästä vahvasti.
Kerronpa jotakin. Kävin collegessa puolitoista lukuvuotta.
Ymmärrän Freudia ja terapian konseptina.
Maailmani ei vain toimi siten.
Voisinko olla onnellisempi? Voisin. Kukapa ei voisi?
Poikki.
Kuvataan.
Jimillä oli oma tapansa muuntautua Tony Sopranoksi.
Hän ymmärsi hahmoa.
Eräässä kohtauksessa Chris synkistelee.
Tony sanoo hänelle...
Riittää jo tuo paska. Mikä risoo?
Kirjoitin käsikirjoitukseen:
"Hei." Sitten Tony läimäyttäisi.
Sellaista kuvittelin.
Tapan sinut.
Gandolfini kiskoi miehen tuolistaan.
Sitä ei ollut käsikirjoituksessa.
Poikki. Helvetin hyvä.
Kun annoin ohjausta, hän käski minun näyttää.
Kuvataan.
Tein erilaisia typeryyksiä.
Myöhemmin hän kertoi vaimolleni: "Siinä pilottijaksossa -
matkin vain Davidin käytöstä."
Poikki.
Muistan Jimmyn aluksi sanoneen:
"Miten David tietää minusta näin paljon?"
Kasvatuskulttuuri saattoi olla samanlainen.
David ja Jimmy kasvoivat New Jerseyssä -
italialaistalouksissa. Yhtenevyyttä on paljon.
Kaikki vain tuntui loksahtavan paikoilleen.
David kasvoi New Jerseyssä,
joten hän voi ammentaa tosielämästä paljon asiaa,
jonka ei luulisi toimivan, mutta hän onnistuu.
Ei se ollut läpihuutojuttu. Pilotti oli hyvin outo,
suoraan sanoen epäkaupallinen.
Hei, kersat. Tulkaas tänne! Ne yrittävät lentää.
Tulkaa! Tipuset yrittävät lentää.
Se näkyi jo premississä.
Ne yrittävät lentää.
Pomon altaaseen pelmahtaa sorsaparvi.
Se lähtee, ja hän saa hermoromahduksen.
Tunnetko masennusta?
Sorsien lähdöstä.
Siitä saakka kai.
Niiden jälkeen menetit tajuntasi.
Puhutaan niistä.
Siinäkö on menestyssarjan premissi?
Kukaan ei todella odottanut, että sarja jatkuu.
Tri Cosimano lähetti minut sairaalaan.
Tehtiin kaikki testit.
Pilottia kokeiltiin neljässä paikassa:
Connecticutissa, Dallasissa ja... En muista muita.
Yllättäen paras menestys tuli Connecticutissa.
Tämä kusee.
Siellä on tietysti läjäpäin italialaisia ja...
Se on lähellä New Jerseytä. - Sitä se on.
Tony Sopranolta ei hyväksytä sellaista lahjaa.
Ei ikinä. - Kuuntele, Charmaine.
Testien mukaan Charmaine Bucco, Artien vaimo, oli kuulemma -
sarjan moraalinen ydin ja sarjan tuli keskittyä enemmän häneen.
Liput sai kylkiäisenä. Tonyhan on työväen edustaja.
Aikuistuisit, Arthur.
Eikö järki ollenkaan kamppaile sen kanssa,
että hammaslääkärit maksavat New Jerseyn donin matkan -
norjalaisen höyrylaivan ykkösluokassa?
Miettisit, Arthur.
Joku maksoi ne liput polvilumpioillaan.
Kathy oli loistava, mutta sarjassa ei ollut kyse siitä.
Se vei iäisyyden.
Meni kymmenen kuukautta, ennen kuin hyväksyitte sarjan.
Se oli pitkä aika, koska kyseessä oli iso muutos.
Sellaista se on, kun asioi showrunnerin kanssa.
Yksi sanoo antavansa miljoonia dollareita.
Toinen lupaa vuosien kuluessa -
luoda jotakin. Siihenkö pitää vain luottaa?
Viimein he suostuivat. Sanonpa vain, että olen siitä hyvin kiitollinen.
Ette pane minua hoitokotiin.
Äiti, et kuuntele. - Äiti, ei se...
Urani oli oikeastaan loppusuoralla.
Aioin viimein lopettaa TV-työt -
ja siirtyä kirjoittamaan elokuvia pelkän tuurin varassa.
Sitten tuli Sopranos.
Tuntui kuin olisin ajelehtinut karmean meren keskiössä...
Äiti. - Ihmiset tulevat tänne kuolemaan.
...mutta rantauduin kauniille, palmupuiden peittämälle saarelle.
Mietin: "Elämäni pelastui."
Luoja!
Hakekaa lääkäri!
Eli HBO sanoi sinulle ja Sopranosille: "Siitä vain."
He luottavat luovien kykyjensä vaistoihin.
Se siinä oli upeinta.
Kai konseptini sitten oli oikea,
ja he päättivät luottaa minuun.
Voin sinä aamuna huonosti. Olin miettinyt.
On hyvä olla osana jotakin alusta alkaen.
Itse saavuin liian myöhään.
Lähiaikoina on tuntunut, että tulin vasta lopussa.
Paras oli ohi.
Moni amerikkalainen tuntee siten.
Mietin isääni. Hän ei ikinä yltänyt näihin korkeuksiin.
Monella tapaa hänellä meni paremmin. Hänellä oli väkensä.
Heillä oli kriteerinsä ja ylpeytensä.
Mitä meillä on?
Kun kirjoitin pilotin alkua, puhuin Amerikasta.
Tunsin, että asiat todella menivät alamäkeen.
Täällä kaiken voi ostaa.
Kaikki myydään.
Koomista siinä mielestäni oli se,
miten materialistisia ja itsekkäitä amerikkalaisista oli tullut.
Se kuvotti mafiapomoakin.
Kertokaas, missä perheen kuitit ovat.
Missä pirussa raha on?
Teidän pitää tienata.
Menkää joka iikka väkenne luo.
Murskatkaa kalloja. Luokaa lisää tienaajia!
Sil, selitäpä tämä.
Mitkä kaksi alaa ovat perinteisesti kestäneet laman kaikkina aikoina?
Showbisneksen tietyt puolet ja meidän alamme.
Totta kai teemme mafiatarinasta mafiatarinan,
mutta rahabisneksessä on aina mukana korruptio.
Missä loput tuohet ovat? - Kaikkialla.
Niistä molemmista muodostuu amerikkalainen unelma -
ja samalla myös painajainen.
Kyse oli rahasta ja kuolemasta.
Ne liittyvät toisiinsa. - Niin.
Anna kaikki korusi.
Se oli kapitalismia karuimmillaan.
He tietävät, että emme tuo kuitteja. Meiltä voidaan varastaa.
Se näkyi TV:ssä,
jonka kautta kapitalismia myytiin.
...uusi Dodge. - Camel.
Jell-O. - Kodak...
Ajattelin alusta alkaen:
"Tässä sitä ollaan. TV:tä on tehty 50 vuotta."
Corn Flakes ja mansikoita.
Ihmisille myydään asioita.
Joka 15 minuutti tuputetaan.
On aina vain lisää paskaa.
Siihen tottuu.
Kasvot tulevat ruutuun ja sanovat jotakin.
Se vaikuttaa ihmiseen.
Kaikessa oli kyse aina vain rahasta.
Ymmärräthän, että joudun laskuttamaan väliin jääneestä kerrasta?
Olkoon.
Olkoon. Tässä on.
Sarjassa sanottiin...
Tästähän kaikessa on kyse: rahan perässä huoraamisesta.
Ota.
Meillä ei ollut enää mainoksia. Olimme HBO:lla.
Hyvä, juuri noin.
Kaikissa aiemmissa TV-verkostoissa minulta kysyttiin:
"Ai missä haluat kuvata?" Sanoin: "New Jerseyssä."
"Miksi ihmeessä siellä?" Sanoin: "Minusta siten kuuluu olla."
Sanottiin: "Pelissä on paljon rahaa ilman syytä."
Kun menin HBO:lle, minulle sanottiin:
"Paikaksi mainitaan New Jersey. Sielläkö siis kuvataan?"
Mietin: "Luoja, olen taivaassa."
Siltä todella tuntui.
Hiiteen kuluneet 30 vuotta. Hetki on nyt.
Verkosto kuvaisi ohjelmaa Losissa,
kun toinen ryhmä etsi Jerseyssä paikkoja,
jotka voisi toisintaa muualle.
Se loi ihmeellistä jännitystä ja illuusion siitä,
että oli Jerseyssä.
Jatketaan vain. Kuvataan sateessa.
Pidän pilvisyydestä, koska silloin värit ovat runsaat.
Emme etsineet kuvauspaikkoja sijaintien itsensä tähden.
Etsimme paikkoja, joilla oli luonnetta,
joka heijastaisi hahmojamme.
Enää piti tuoda kamera ja kuvata.
Oikeasti kuvasimme sisätilojen kohtaukset Queensissä.
Ulkokuvaukset sallin ainoastaan New Jerseyssä,
koska halusin realismia. Tunsin New Jerseyn hyvin.
Esimerkiksi Meadowlandsissa yhdistyvät raskas teollisuus -
ja maailman suurimmat urbaaniset luontoalueet.
Marty Scorsese ei pidä sarjasta.
Hän sanoi: "En tajua. On puita ja potaskaa."
Muut mafiajutut sijoittuivat Manhattanille tai Brooklyniin.
KUMMISETÄ OHJAAJA: FRANCIS FORD COPPOLA
Tiesin, että New Jerseyssä on mafiatoimintaa.
Lapsilla oli isinään uhkapelinpitäjiä ja koronkiskureita.
Sopranojen talo oli kylässä,
johon muutimme, kun olin kahdeksannella luokalla.
Siellä oli paljon metsää ja lampia.
Samoihin aikoihin joku räjähti omassa autotallissaan,
kun käynnisti auton.
Tiesin siitä kaikesta ja mietin, että kyllä tämä toimii.
Se antoi sarjalle ainutlaatuisuutta.
Kulttuuri oli erilainen.
Tony ja Carmela olivat lähiöläisiä.
Tässä on hedelmälihaa.
Pidät siitä. - En näin paljoa.
Pidän siitä, jossa on vähän.
Miksi pirussa noin teit? - Kirjoitan listan.
Uusi peli.
Hänellä on perhe ja lapsia.
Niin sitä pitää, Mead!
Tytär pelaa jalkapalloa.
Läpäisemätön muuri!
Tule tänne.
Hän rakastaa vaimoaan.
Minusta Carmela on perheelle voimanlähde.
Tony elää tavallisesti.
Mafia on vain hänen työtään.
Ei ole reilua!
Hänellä on tavallinen perhe,
joka luo monia haasteita, ehkä jopa enemmän kuin työ.
Kun valitset projekteja, mitkä ovat tärkeimmät tekijät?
Mikä on tärkeintä? - Käsikirjoitus.
Kun sarja tulee valituksi, täytyy koota käsikirjoittajia.
Oliko hankala prosessi selvittää,
miten työskennellä usean kirjoittajan kanssa?
Kyllä ja ei. Minulla oli kokemusta kirjoittajaryhmässä työskentelystä,
mutta tämä oli erilaista.
En aikonut hyväksyä tyypillistä TV-kirjoittamista.
Mietin: "Meillä on vapaus. Käytetään sitä."
Taisin tulla mukaan toiseen jaksoon pilotin jälkeen.
David puhui tarinankaaresta, jonka hän kehitti kaudelle.
Hän keksi sellaisen aina, mutta muuta ei ollut.
Koska alalle tuli elokuvaväkeä,
heille piti viitisen vuotta selittää joka asia.
Olisi pitänyt tietää. Emme tienneet.
Oikeastaan David sanoi alusta alkaen:
"Jos tämä ei toimi, muuta en tee."
Pahoittelut, HBO, mutta silloin ette oikein olleet mitään.
HBO oli hautausmaa.
HBO ei tiennyt, onnistuuko projekti,
mutta he antoivat meille täydet vapaudet.
Se oli oma taiteellinen kokeilumme. Siltä se tuntui.
Hiljaisuus.
Raadoimme useita tunteja.
Ne olivat ankaria. Kirjoittajat olivat paikalla aamusta asti.
Kiva nähdä. - Huomenta.
Tulet myöhään. Missä olit? Nukuitko?
New Jerseyn tornit näki taas aamukolmen aikoihin.
Sai nukkua seitsemisen tuntia. Sitten se jatkui.
Onko siinä iässä ja niissä työoloissa toisaalta muutakaan tekemistä?
Työskentelimme kaikki siten. Se oli hauskinta kaikille.
Olen ylpeä siitä.
Tämä on yhä koko sarjan suosikkirepliikkini.
"Näen, mutta en usko." - Minun suosikkini on...
900 juutalaista piti puoliaan 15 000 roomalaissotilasta vastaan.
"Ja missä roomalaiset ovat nyt?" Robin kirjoitti sen.
Katsot heitä, persläpi.
Se oli hienoa.
Sitä se oli.
Tee se vain.
Neljänteen jaksoon yritimme etsiä Chrisin tyttöystävää.
Kutsuimme Drea de Matteon taas koe-esiintymään.
Mihin pysäköit? - Tuonne taakse.
En kävele tuonne.
Kukaan ei seurannut.
Et voisi tietää sitä.
Ihan kuin Tony Soprano piilottelisi takapenkilläni.
Olet vainoharhainen. - Tuo auto tänne.
Aivan! Hän onkin valeasussa.
Tuo voi olla hän. Hei, Tony! Tai ehkä...
Hän sai roolin, koska luki repliikin "au" tähän tapaan...
Tänne sieltä. - Päästä irti!
"Aua!" Se oli siinä. Sait paikan.
Tuo oli upeaa.
Se oli upeaa. - Kiitos.
Hoitaja sanoi, että sinulla tuli kakkonen housuun.
Niinkö siinä kävi? - Hae auto.
Sellainen on erikoisalaani, koska olin Queensistä,
vaikka yritinkin unohtaa sen.
Kotikulmieni italialaistyttöjen -
täytyi puhua näin. Oli oltava totinen.
Sanat piti valita tarkkaan.
Nyt minä sen vittu teen,
ja kiitos on kokonaan sinun.
Aksentti onnistui vain niillä kynsillä.
En onnistunut puoliksikaan yhtä hyvin ilman kampausta ja meikkiä.
Etkö unohtaisi työt ja olisi kanssani?
Joo,
ja olisin yksi niistä vaimoista kuin Carmela Soprano.
Imettäisin kakaroita ja viettäisin loppuelämän kuntosalilla -
katsellen raskausarpia.
Totta puhut.
Serkulla on älyä, mutta mihin sitä käytetään?
Aviomieheen, joka ei voi kertoa, mistä raha tulee.
Tapa, jolla David rakensi tarinan,
ja se, mitä seuraavat jaksot toivat, räjäyttivät tajuntani.
Soitin äidilleni yleisöpuhelimella ja luin käsikirjoituksen.
Käsikirjoitus julkaistiin aika lailla juuri kuvausten alkaessa.
Ryhmä luki sitä. Tiedättekö?
He lukivat sitä haluten tietää.
He nauttivat ja saivat siitä iloa.
Kun kokoonnuimme kuvaamaan ensimmäistä kautta -
ja näimme käsikirjoitukselle jatkoa, käsitin,
että tarina oli nerokas, mutkikas ja hyvin riskialtis.
David aina sanoo,
että ennen television tarkoitus oli kohentaa oloa.
Miksi poliisisarjat ovat hyviä?
Niissä pahis joutuu päivän päätteeksi telkien taakse.
Maailmassa on järjestystä. On jonkinlaista oikeutta.
Davidille kaikki oli päinvastoin.
KAUSI 1, JAKSO 5
Oletko mafiassa?
Olenko missä?
Osana järjestäytynyttä rikollisuutta.
Tuo on täyttä paskaa. Keneltä kuulit?
Isä, olen asunut meillä koko ikäni.
Olen nähnyt poliisit lupineen. Näen, kun lähdet aamukolmelta.
Etkö näe tri Cusamanon lähtevän aamukolmelta potilaan luo?
Löysivätkö tohtorin lapset 50 000 dollarin edestä krugerrandeja?
Löysivätkö he pääsiäismunajahdissa käsiaseen?
Olen jätehuoltoalalla. Aina luullaan, että on mukana mafiassa.
Se on loukkaava stereotypia.
Sinulta en halua sitä kuulla.
Olkoon.
Ei ole mafiaa.
Kun HBO:lla nähtiin viides jakso, sanottiin:
"Loit yhden TV-historian dynaamisimmista hahmoista -
ja haaskaat sen kaiken."
Mitä pirua?
En tiedä. Taisin nähdä Fabian Petrulion.
Virkistä muistiani. - Oliko hän ennen aikojasi?
Mies käänsi takkia 10 vuotta sitten, kun kärähti heroiinista.
Se mafioso tapatti monia -
meidän omistamme.
Hän sai todistajansuojelua ja luikki vapauteen.
Olen sotilaasi, Antonio.
Tämä on tehtäväni, kuten aina puhumme.
Tämä meni siten, että minä päätän.
Tämä täytyy varmistaa itse.
Terveisiä Jimmyltä helvetistä, mulkku.
JÄNNITYSTÄ LANGASSA
Huolestuin käsikirjoituksesta.
PETERIN SILMÄT PULLISTUVAT JA RUUMIS ALKAA SÄTKIÄ.
Sain kuulla: "Mielipiteesi muuttuu, kun näet tämän."
Huomenta, vasikka. - Kuka olet? Mitä tämä on?
Älä naurata, mulkero sutenööri!
Tämän voi selvittää, Teddy. - Olen Tony, molopää.
Melkoiseen pulaan päädyit, vai? Vannoit valan ja rikoit sen.
Sitten näimme sen.
Se oli vielä haasteellisempaa kuin käsikirjoituksessa.
Pyydän, Tony. Anelen.
Terveisiä Jimmyltä helvetistä, mulkku.
Chris sanoi, että ymmärsi nyt, miten karmeaa se oli.
Hän sanoi, että menetämme kaiken. Ihmiset vihaisivat häntä.
Voisiko rikollinen ja tappaja olla päähenkilö?
Voiko antisankari olla päähenkilö? Siitä väiteltiin.
Vastustelin sillä, että katsojat eivät todellakaan pitäisi Tonysta.
Emme olleet saavuttaneet sitä.
Oli vasta viides jakso.
Sanoin: "Mieti tätä, Chris."
Miten meni?
Miehiä on 48 prosenttia ja naisia 52. Se on hyvä.
Tony on Mainessa ja näkee vasikan.
Hän on mafian kapteeni.
Jos hän ei tapa miestä,
ihmiset menettävät uskon ja mielenkiinnon häneen.
Jos Tony ei tapa sitä miestä,
häneltä lähtee uskottavuus ja koko sarjalta pohja.
Ajattelin, että se käy järkeen.
Sanoin Davidille: "Ongelma on se, että hahmo on pahis.
Etsitään keino antaa Tonyn teoille enemmän oikeutusta."
David muokkasi uhria.
Hänestä tuli uhkaavampi hahmo kuin hän alun perin oli.
Päädyimme lopulta kaikki samaan ajatukseen.
Chris ja minä emme kirjoita emmekä ohjaa.
Päivän päätteeksi,
jos joutuu sellaiseen umpikujaan sarjan luojan kanssa,
on annettava hänen johtaa.
Parempi.
He jättivät meidät rauhaan ja teimme outouksia.
Junior! - Mitä hänestä?
Eräs jakso keskittyy Dominiciin.
June-sedälle puska kelpaa.
Hän pitää naisten nuolemisesta.
Niin, että puskiin meni.
Kyseessä on 65-vuotias mies. Siitä jakso kertoo.
Luin sitä ja mietin: "Tämä ei käy."
Mikä haisee?
Teimme sen silti.
Kävittekö sushibaarissa? - Mistä hitosta hän puhuu?
En osaa sanoa.
Luulin, että pidät baccalasta. Minkä tähden sushia jyystät?
Sinä se jaksat soittaa suutasi.
Katso vähän enemmän oikealle. Kiitos.
Ensimmäinen kausi kuvattiin vuoden 1998 kesänä.
Se näytettiin vuoden 1999 tammikuussa.
Mietimme, että hyvin meni -
ja että se oli jotakin erityistä, mitä kansa katsoisi.
Mikä sukunimesi on, Mike? - Imperioli.
Siinäpä kysymys olikin. Kuka tätä katsoisi TV:ssä?
Oli väkivaltaa... - Senkin niljake!
...kiroilua ja alastomuutta.
Marone. - On aika käydä pesulle.
Onko sellaiselle sijaa TV:ssä?
Ajattelin, että veisi jopa kymmenisen sarjaa,
ennen kuin ihmiset tottuvat sellaiseen erilaisuuteen.
Niin erilaista se oli, mutta ei.
KATSOJAT RYNNIVÄT HBO:LLE
Parissa viikossa sarja oli hitti.
Arviot olivat hullun hyviä alusta alkaen.
The Timesin mukaan se oli 1900-luvun parasta popkulttuuria.
Sellaista sanottiin.
MESTARITEOS, NEROKASTA KIRJOITUSTA, MULLISTAVAA
Se meni aivan yli hilseen. Saturday Night Live teki parodian.
San Francisco Examinerin mukaan Sopranos on niin hyvä,
että ohjelman pyöriessä ei uskalla katsoa pois ruudusta,
koska kuolisi mieluummin kuin eläisi ilman tätä sarjaa.
The Chicago Tribune ennusti, että Sopranos korvaa hapen aineena,
jota hengitämme pysyäksemme elossa.
The Houston Chroniclen mukaan Sopranosin luojaan verrattuna -
Michelangelo oli idiootti.
Kaikki arvostelut ylistivät sarjaa mielettömästi,
paitsi eräs miamilainen.
MAFIOSO KESKI-IÄSSÄ ON HEIKKO PERUSTA SARJALLE
Eräs toinen kriitikko sanoi: "Missä lie hänen ruumiinsa nyt?
Varmaankin tynnyrissä Miamin lahdella." Jotakin sellaista.
Kippis.
Parasta sarjan valtavassa menestyksessä oli se,
että ihmiset pitivät pizzajuhlia sitä katsoessaan.
Ajatella, että ihmiset nauttivat italialaista ruokaa ja viiniä -
katsoessaan tätä perheiden kanssa...
Se saa minut herkistymään nytkin.
Joka sunnuntai oli Sopranos- ilta. "Pää kiinni kaikki."
Söimme mozzarellaa ja prosciuttoa ja katsoimme sarjaa.
Kuin olisi saanut salaman pulloon.
Näyttelijöiden, käsikirjoittajien ja kuvausryhmän kemia oli upeaa.
Mennään sisään.
Sen on paras olla auki. - Unohda varjo.
Luojan kiitos, Artie.
Sopranos todella muutti TV:tä.
Hei. Kuinka pyyhkii, Ton?
Ihmiset tajusivat: "Ai, haastavakin saa olla."
Katsokaa tuota lemmenkipeää rääpälettä.
Rajoja sai koetella.
Luoja, Artie. Pelastit nahkamme.
Kaunista, Artie. Kiitos.
Määrittelimme uudelleen sen, mitä kansa haluaa kotona katsoa.
Vittu.
Hei! - Hei!
Hitto.
Odottakaas.
Ehdottaisin maljaa -
perheelleni.
Ennemmin kuin myöhemmin teillä on omatkin perheenne.
Hyvällä tuurilla pienet hetket jäävät mieleen.
Tällaiset...
Hyvät hetket.
Kippis.
Ensimmäinen kausi aloitti kaiken,
mutta Davidilla oli valtavat paineet.
Hän asetti riman hyvin korkealle,
ja se täytyi ylittää joka vuosi.
Tämä oli vasta alkua.
JATKUU...
Tekstitys: Aarni Pietilä