Kamera. - Ide.
I akcija.
G. Soprano?
Da.
Sedite.
Dobro.
DEJVID ČEJS TVORAC „SOPRANOVIH”
Šta je prvo čega se sećaš, tvoja prva prava uspomena?
Moja prva uspomena je san.
Mislim da ih je mama imala.
To je nekakav ukrasni nosač od metala.
Pričvrsti se za zid i o njega možete da kačite saksije.
Ja sam se ljuljao okačen o to.
To je moja prva uspomena. Ostavila je snažan utisak na mene.
Možda je to bio prvi san koji sam zapamtio.
Zapanjio me je: „Šta to bi?”
„Šta mi se to dešava u glavi?”
Zanimljivo je koliko sam toga zaboravio.
Ljudi me podsete na stvari koje me danas nasmeju.
Ne sećam se da sam to radio.
Da.
Rez.
Rođen sam u Maunt Vernonu, u Njujorku, nedaleko od Bronksa.
U Džerzi smo se preselili kad sam imao četiri godine.
Mamini su bili iz Džerzija.
Doselili smo se kod tetke u Bunton, grad Američke revolucije.
Još se vide visoke peći u kojima su pravili municiju.
Kroz grad protiče reka. I to je grad koji smo iskoristili
kad Vitov lik ode u Nju Hempšir.
Obožavao sam taj grad. Njegovu mističnost.
Voleo sam kad za Božić putujemo u Njujork.
Rokfelerov centar, božićna jelka, sve me je oduševljavalo.
Ogromna odeljenja s igračkama, Deda Mraz, vozić...
Sedeo si mi u krilu pre pet minuta. - Nisam.
Jesi. Sad ideš na spisak nevaljale dece i nećeš dobiti ništa.
Jebi se, Deda!
Molio sam oca:
„Molim te, možemo li da se vratimo kroz Vest sajd?”
Kroz Linkolnov tunel,
jer su brodovi u luci
zalazili pramcem iznad puta.
Nisam mogao da se nagledam.
Plus, gledao sam sve kroz Medoulends.
A tek to mesto prate razne legende.
Džimi Hofa je tamo zakopan.
Stanica Pensilvanija. Sav tucanik je odande.
Prva sezona je tamo snimana.
Iz tetkine kuće preselili smo se u Klifton, u Nju Džerziju,
veći, razvijeniji grad radničke klase.
Zatim smo se preselili u Vest Eseks.
Moj otac je došao na ideju da otvori gvožđarsku radnju.
Pored je bio kineski restoran.
Tamo sam gledao te Kineze kako čerupaju piliće.
Moji roditelji nisu bili oduševljeni tom situacijom.
Kinesku hranu su voleli,
ali nije im se dopadalo da budu blizu kineskog restorana.
Prodali su tu gvožđaru,
i kupili drugu na glavnoj ulici u jednom malom gradu.
Moj otac je bio vredan kao mrav,
ali uvek su jedva sastavljali kraj s krajem.
Držali su radnju 35-40 godina.
Ubijala ih je, ali nisu odustajali.
Nisu odustajali, ne, dok se otac nije razboleo.
I sve je rasprodato na dobošu za 1300 dolara.
Čitav život.
Oni naprosto nisu bili srećni ljudi.
RADI OVO RADI ONO
Moja majka je bila izuzetno teška. Ali obavljala je sve.
Radila bi, došla s posla, spremila nam večeru.
Ali bila je preplašena i kivna na sve.
Neko je dolazio sinoć, po mraku.
Ko? - Misliš da sam otvorila? Bio je mrak.
Imala je košmare i vrištala u snu.
U porodici je bilo deset devojčica i dva dečaka.
Njeni su došli iz Italije u Njuark.
To je bila velika italijanska porodica. Velika imigrantska zajednica.
Svake subote odlazili smo kod njih na večeru.
Nisu govorili engleski.
Njen otac, moj deda, Vito Buko nikad nije naučio engleski.
Odbijao je. Nije bio dobar čovek.
Da li si osećao da te ona ne ceni?
Majka? - Da.
Ona je imala toliko toga ružnog da kaže o meni.
I moj otac.
Bilo je jako čudno. Mislim, da me ceni.
Jednom sam se vozio s majkom i ocem
i rođakom Džonijem.
Ne sećam se koja je pesma išla, ali znam da sam lupkao u ritmu.
A on je rekao: „On bi trebalo da svira bubnjeve.
Ima odličan osećaj za ritam.”
Rekla je: „Samo preko mene mrtve!
Onaj Džin Krupa je bio narkoman.”
Kad smo već kod kristal meta, pazi ovog lika.
Ne, nisu me cenili. Nikad to ne bih pomislio.
Da li si se plašio nje? - Plašio?
Njenih izliva besa?
Ne soli mi pamet kako da živim svoj život. Umukni više!
Nervozan sam. Kao dete, bio sam plašljiv. A onda sam postao bitanga.
To mi je spasilo život.
Našao sam neko društvo.
Sunce ti jebem!
Siledžije, mafioze.
Skakavci, kožne narukvice, cigarete...
Imali smo vozačke dozvole.
Sve se svodilo na auta, devojke i alkohol.
U Njujorku je bilo dozvoljeno piti sa 18, u Džerziju sa 21.
Zato smo stalno išli tamo.
Tad je bio popularan Aper ist sajd.
Pa onda Vilidž.
Sećam se jedne vožnje kući sa Menhetna.
Auto pored našeg bio je pun grisera.
Počela je prozivka i poleteli su nekakvi tanjiri.
Valjda nečiji porodični tanjiri. Znaš...
To se dešavalo u Linkolnovom tunelu. Svi smo bili pijani.
DEJVID HENRI ČEJS ČOVEK VELIKIH SPOSOBNOSTI
Godine 1964, upisao sam koledž na jugu,
Vejk Forest, Vinston-Sejlem, Severna Karolina.
Mrzeo sam ga. - Zašto?
Iseći ćete ovo.
Da, zbog Juga.
KKK je bio izuzetno aktivan baš tu gde smo mi bili.
Veliko bratstvo u kampusu veličalo je Roberta E. Lija.
Baptistička škola. Crkva dva puta nedeljno.
Nema opijanja, plesanja, kartanja.
Zašto sam onda otišao tamo? Odbijen sam na Prinstonu.
Odbijen sam na Dartmutu.
Moj najbolji drug je upisao Vejk Forest.
On je išao tamo, pa sam onda i ja.
I obojica smo bili očajni.
Srećom, neko je pokrenuo veče stranog filma.
Tamo sam video Godara, Bergmana, Felinija i „Slatki život”.
Marčelo, dođi.
Brzo.
„Osam i po”. Mislim da ga nisam ni razumeo.
Mislim da nisam ni znao šta je filmski režiser,
ali to me je potpuno raspametilo.
Čitav novi svet.
Napustio sam Vejk Forest i upisao NYU. Video sam „Slepu ulicu” Romana Polanskog.
Tada sam počeo da razmišljam: „Možda bih i ja to mogao.”
Oduševio me je umetnički aspekt filma.
To je to.
U oktobru 1965. moj prijatelj je krenuo na Bard.
Otišao sam tamo da uzmem esid. Prvi put u životu.
I sećam se da smo sedeli na obali reke Hadson.
Dva sata noću i ja počinjem da pričam kako želim da snimam filmove.
Tad mi se prvi put javila ta ideja.
Ja ću to stvarno uraditi.
Klapa dva. - Akcija.
Hej, Toni. Jesi dobro?
Kako si? Jesi li dobro, Dejvide?
Jesam, jesam.
Da, samo pričam bez prestanka. Ne mogu da verujem.
Pričam previše.
Ne, čoveče, dobro je. - Nije.
Kajem se koliko sam toga napričao od jutros.
Ozbiljno, ne sviđa mi se ovo.
Koga zabole? Sva ta lična pitanja.
Ljudi žele da čuju.
Kao što je Toni rekao:
„Seti se kad razgovor padne na najniže grane.”
I ja bih sad otišao.
Ali vidim šta si uradio. Sve ovo i...
Da, ordinacija je bila okrugla. Dosta liči na nju.
Rekao sam da ću uraditi ovo.
Ali rekao sam: „Hoću, učestvovaću u dokumentarcu o 'Sopranovima'.”
Ali nisam očekivao da će biti o meni.
AUTO-PUT NJU DŽERZI
IZLAZ 13 ELIZABET
MAFIOZA: DEJVID ČEJS I SOPRANOVI
Dozvoli mi da ti objasnim.
Ono što me, između ostalog, interesuje u vezi sa „Sopranovima”
jeste koliko je to za tebe bilo lično. Došao si na ideju
koja je bila amalgam tvojih ličnih iskustava i misli.
Ljudi su mi godinama govorili da napišem nešto o svojoj majci.
Ona je bila posebna i zabavna.
Moja supruga Deniz je prva to rekla.
A onda su svi počeli s tim:
„Moraš da napišeš nešto o svojoj majci.”
Te neke 1988, ja sam tražila posao, a Dejvid Čejs je imao novu seriju.
Zvala se „Almost Grown”. I želeo je da upozna pisce.
Sastali smo se u nekom restoranu na Bulevaru Ventura.
Naravno, stigla sam prva.
Gledam ga kako ulazi,
i mislim se: „Jebote!” Bio je sav smrknut.
Znate na šta mislim? Izgledao je očajno.
ROBIN GRIN SPISATELJICA / PRODUCENTKINJA
Seo je, nije prošlo ni deset minuta,
a mi smo se smejali do suza
jer smo pričali o našim majkama.
I postali smo prijatelji, tako lako.
Rekla sam mu: „Pogledaj se, ti si moćan čovek...”
Znate, umeo je da iznervira i do suza da dovede čelnike Univerzala.
„Ti si strašno moćan čovek, a majka te
pretvori u malog uplašenog miša.
O tome treba da pišeš.”
Robin je rekla: „Treba da napišeš seriju o svojoj majci i TV producentu.”
Pomislih: „Ko će to gledati?”
Ali možda kad bi bio opasan lik, možda bi to imalo smisla.
Da li je taj opasni tip odmah bio mafijaš? - Jeste.
Želeo sam De Nira i En Bankroft.
Isprva, posmatrao sam to kao film.
To je priča prve sezone.
Prati mafijaša koji posle napada panike odlazi kod psihijatra.
Imaš li neko objašnjenje zašto si izgubio svest?
Ne znam. Stres, možda. - Zbog čega?
On ima problema sa ujakom, u nekakvoj zavadi su.
Možda upravljaš Severnim Džerzijem, ali ne i ujka Džuniorom.
Smestio je majku u starački dom.
Ne vidim da se družiš sa drugim damama ovde,
niti pričaš sa finom gospodom koju viđam naokolo.
Ne koristiš prilike koje ti se pružaju.
Kao da je tebe briga! Daleko od očiju, daleko od srca.
Majka staje na stranu njegovog ujaka u tom gangsterskom ratu.
Trojica mojih šefova drže majke tamo?
Umesto da žive u normalnim domovima, sa svojim sinovima, kao ljudska bića?
To mora biti nekakav završni potez.
Majka se urotila sa njegovim ujakom da ga ubiju.
...neuspela mafijaška likvidacija.
A terapeutkinja mu pomaže da to shvati.
Dan pre pucnjave,
rekao si mi da nije prestajala da prepričava
vesti o majkama koje bacaju svoje bebe kroz prozor.
On je na kraju uguši.
Mama, znam šta si uradila. Sinu jedincu.
A onda sam pomislio da bi to odgovaralo formi TV serije.
SOPRANOVI PILOT
Nudili smo priču svim mrežama.
Foks, BC, CBS i NBS. Niko je nije želeo.
Les Munves je rekao: „Scenario je jako dobar, jako duhovit,
ali on odlazi kod psihijatra?
LES MUNVES BIVŠI DIREKTOR CBS
Da li si oženjen njime na prozaku?”
„Da, može se reći da sam oženjen njime.”
„Pa, onda ne.”
I to je propalo.
A onda sam počeo da pitam: „Možemo li da odemo u HBO?”
Jednostavno najbolji izbor na TV-u.
Krčili smo svoj put još od vremena kad sam ja došao u HBO, 1985.
Televiziju je još uvek činila velika trojka, ili četvorka,
ako računate Foks.
Na njih nismo gledali toliko kao na konkurenciju,
koliko kao na reper sa kojim smo se poredili.
KRIS ALBREHT BIVŠI DIREKTOR HBO
I znali smo da moramo da budemo drugačiji.
HBO je pokušao da izgradi ime.
KAROLIN STRAUS BIVŠA PREDSEDNICA HBO ENTERTAINMENT
Bio je poznat samo po boksu i filmovima.
„The Sanders Show” je postao svojevrsna prekretnica.
Neko je sedeo u mojoj stolici.
Možda je mama medvedica.
Netalentovani debeli drkadžijo, misli na kauč i pazi da ne sjebeš stvar.
To je bio znak da HBO može da uradi nešto drugačije,
možda i bolje od onoga što su emitovale difuzne mreže.
Počeli smo da razmišljamo o emitovanju TV serija.
Čoveče!
Šilindžerov dom.
Imali smo „Oza”.
Nije on tako loš, Dajen.
Na kojim si ti drogama?
I „Seks i grad”.
U suštini, to nam je bio stil rada.
Hajde da nađemo sjajne pripovedače i pustimo ih da rade svoj posao.
Dejvid se pojavio. Znao sam njegovu biografiju.
Bio je pravi TV veteran i radio je na odličnim projektima,
ali nije imao mnogo uspeha sa svojim.
Deniz i ja venčali smo se 1968.
Ujaci su me odvukli na stranu da mi kažu: „Beži odavde.”
„Brak ti neće dugo potrajati ako ostaneš ovde.”
Znali su kakvi su moji roditelji.
Zapravo su pričali o mojoj majci.
Moja žena to ne bi izdržala.
Moja majka je bila luda.
Otišli smo prve bračne noći i krenuli ka Kaliforniji.
Prešli smo već celu zemlju kad sam saznao vest
da sam primljen u filmsku školu na Stanfordu.
Sećam se da je neko rekao
da skraćena verzija američke istorije glasi: šljam ide na zapad.
Kad sam stigao tamo, razumeo sam.
Alkatraz.
Tu su robijali neki od najopasnijih momaka.
Čak i Kapone.
Osudili su ga zbog utaje poreza jer zbog drugog nisu mogli.
Odležao je 11 godina i umro 1947. od posledica moždanog udara.
Naravno, davno je to bilo.
Bio sam na Stanfordu dve godine.
Napisao sam priču za filmsku tezu, „The Rise and Fall of Bug Manousos”.
Mislili smo da snimamo Godara.
Ne znam šta smo mislili da Godar radi, ali to nije bilo to.
Zovem se Manousos.
Grk sam, ili grčkog porekla, kako vam draže.
Mama, najbolja ženica koja se ikad rodila.
Hajde da bacimo taj leš i završimo s tim.
Skini taj osmeh s lica, šećeru.
Đubre jedno!
Mama, pogodili su me u leđa.
Posle dvogodišnjih studija, za završni ispit,
prijatelj i ja napisali smo scenario,
koji je naš profesor pisanja poslao Roju Haginsu,
velikom televizijskom producentu.
Mi smo već i zaboravili na to.
Deniz i ja smo se preselili u LA, iznajmili stan,
Deniz se zaposlila u advokatskoj kancelariji.
I ja sam tražio posao, ali nikako da ga nađem.
Konačno, i ja nađem posao u firmi pod nazivom Klover films.
Ti filmovi...
THE CUT THROATS 1970, DŽON HEJS
Deset kilometara odavde
nalaze se teren za golf i kantri klub okruženi nemačkim stražarima.
Svaki prokleti nemački vojnik mora biti ubijen.
Jedan od tih filmova snimali smo u spaljenom stambenom bloku
u kanjonu Las Verdžines.
To je bilo nekakvo nemačko utvrđenje,
u kom su sada živele samo nemačke prostitutke.
Imao sam malenu ulogu,
a trebalo je da budem prvi asistent režije,
ali nisam imao pojma šta radim.
A film je bio uglavnom meki pornić.
Napisao sam i dugometražni film za Klover films, „Grave of the Vampire”.
Ne!
Ko si ti?
Ja sam tvoj sin! Tvoj sin začet u grobu!
Da.
To je bilo sumanuto.
Dok sam bio tamo, saznao sam da je Roj Hagins
pročitao moj scenario poslat dve godine ranije,
i da želi da napišem jednu epizodu.
Tako sam dobio prvi posao na TV-u,
u seriji koja se zvala „The Bold Ones: The Lawyers”.
I kod kuće su se svi oduševljavali, evo ga,
evo mog imena, na televiziji.
Međutim, ja nisam bio spreman da učim kako se režira,
iako sam želeo da budem filmski reditelj.
Jasno.
Možda me je bio stid
da pitam direktora fotografije kako se šta radi.
Nastavio sam da pišem filmove godinama i godinama posle toga,
ali nijedan od njih nije snimljen.
Čini mi se da je bila 1973. kad je Udruženje pisaca otpočelo štrajk,
i ja sam otišao da štrajkujem ispred Paramaunt studija,
tačno ispred Demilove kapije.
I to je bilo sjajno. Biti tamo.
To su bili profesionalni pisci
sa kojima sam i ja štrajkovao.
I radovao sam se odlasku na štrajk
jer sam počeo da se osećam kao da zaista pripadam Holivudu.
Tu sam upoznao Pola Plejdona, scenaristu „Nemoguće misije”.
Nisam imao agenta, pa mi je Pol našao agenta.
Potpisao sam za njegovu agenciju.
A kad se štrajk završio,
emitovala se serija „The Magician”, sa Bilom Biksbijem.
Biksbi je glumio mađioničara koji rešava zločine
i sređuje loše momke maramom i cilindrom.
Nazad!
Angažovali su me kao scenaristu.
Posle toga sam radio „The Rockford Files”.
Radio sam „I'll Fly Away”, a zatim „Northern Exposure”.
Ušao sam u TV biznis.
Problem je u tome što znate gde su granice,
i uvek ih testirate, ali nikad ne uspete.
Sastanci su bili ono užasno. Sastanci uprave.
Oni su imali nepogrešiv osećaj
da je razlog zašto nešto pišete, da je ono što najviše volite,
ono što će oni izabrati.
S obzirom na moj rad na televiziji,
„Sopranovi” su bili mafijaška serija u kojoj niko ne gine,
jer sam ja mislio da oni to neće hteti.
DRŽAVNI NEPRIJATELJ 1931, V. VELMAN
A onda sam shvatio - svi oni gangsterski filmovi sa Džimijem Kegnijem.
U „Kumu” niko nije ubijen?
Zašto biste to izostavili?
Prepravio sam scenario da ubacim ubistvo.
Tek tad se HBO zaista zainteresovao za seriju.
Ali nisam samo ubacio ubistvo.
Ubistvo je moralo da bude deo priče.
Sastavni deo tog narativa i miljea.
Imali smo važan sastanak s Dejvidom.
Moj utisak je bio: „Dobro, on je čovek sa TV-a,
ali kroz svoje pisanje on nam je već pokazao
da ne razmišlja samo kao tradicionalni TV scenarista.”
I njegov pogled na svet... To se odmah videlo.
Ti likovi su mu dolazili sasvim prirodno.
Lako smo odobrili pilot epizodu.
Želite da počnem odavde, ili...
Na kastingu ne reagujem mnogo. Mislim, govorio sam: „O, to je odlično.”
To je odlično. - Hvala, Denise.
Zahvalim se, i ljudi odu.
Kasting je dugotrajan proces.
Samo da počnem? - Kad god želite.
Posle imam sastanak za doručkom.
Pozvali su me kao savetnika iz đubretarske službe koju predstavljam.
Dobro, Big, u čemu je stvar sa Trajboro tauersom?
Menadžer planira da obnovi ugovor sa Dikom.
BIG PUSI
Menadžer planira da obnovi ugovor sa Dikom,
ali ona braća Kolar...
Probaćemo ponovo. Biću energičniji. Premoren sam.
Da, braća Kolar.
To su neki čehoslovački imigranti ili tako neki kurac.
Uštedeli bi skoro milion dolara godišnje
ako bi Kolarovi odnosili smeće, a ne Dik.
Daju nam četrdesetostruku mesečnu zaradu za krađu stanice.
Pa u tome i jeste stvar, neće. Kaže, ako oni mogu da kažu...
...tim komunjarskim bosovima u Čehoslovačkoj da ga duvaju,
onda može i nama.
I mi u Čehoslovačkoj volimo svinjetinu.
Jesi li probao naše kobasice?
KRISTOFER
Ja sam mislio da su kobasice ili italijanske ili „džimi din”.
Vidiš šta sve naučiš kad spojiš kulture i tako to sranje?
Moj ujak Evžen ne zna da sam došao.
Ali ako večeras nešto postignemo, moraću da mu kažem.
Moramo nešto da postignemo, Emile.
Mislim, moramo da prekinemo ovo ludilo.
Đubretarska industrija se menja.
Mi smo mlađa generacija. Mi imamo iste probleme.
Đubretarska industrija se menja, znaš?
Mlađa generacija. Imamo iste probleme.
Emil.
Gde si išao u srednju? U Poljskoj?
Ja nisam Poljak.
Šta je to Čehoslovačka?
To je tip Poljaka, zar ne?
Došao sam u ovu zemlju s devet godina. Išao sam u Vest Eseks.
Ej, igrao si fudbal s mojim rođakom Gregorijem.
On je išao u Bunton. - Gde je roba?
Da.
Razlog tvoje posete. Pripremio sam ti sve lepo.
Probaj robu, Imele.
Emil.
Rez.
I rez.
U to vreme, činjenica da se serija emituje na HBO
nije nosila nikakav prestiž.
Da budem brutalno iskren, to je bilo dno dna televizije.
Stvarno je tako bilo.
Ali meni se dopao moj lik. Smatrao sam da je duhovit.
U toj verziji scenarija, zvao se Din Moltisanti.
Nisam znao ko je Dejvid Čejs, da budem iskren.
I nisam znao da je Italijan kad sam video njegovo ime na papiru.
Čudio sam se: „Ko je ovaj tip
da pravi seriju o Italijanima?” A nije, znate...
Skorseze i Kopola su italijanski Amerikanci.
Ali vredno sam radio na scenariju i dopao mi se Dejvid.
Dejvid je zatvorena knjiga.
Majkl je došao, i bio je odličan, ali ja sam imao kameni izraz.
Vrlo dobro.
Odlazio sam misleći: „Nema ništa od ovog.
Koga zabole? Nije čak ni Italijan. Šta on zna?”
Rekao je: „Ma koga još zabole za tog lika? Nije čak ni Italijan. Ko ga jebe.”
Ali...
LIVIJINA KUĆA - DAN
Ko je?
Zaključaj vrata za sobom.
Činilo mi se da smo kod stote glumice.
Ovo je starački dom.
Dolazile su i glumile svoju verziju lude italijanske mame.
Nećeš me strpati u starački dom.
Videla sam te žene u staračkom domu, blebeću kao idiotkinje.
LIVIJA
A to nije bilo ni blizu.
Budući da je lik zasnovan na mojoj majci, znao sam koliko su daleko od istine.
A onda je ušla Nensi Marčand.
Znao sam je kao gđu Pinčon, novinskog izdavača u seriji „Lu Grant”.
Podsetiću vas, g. Grant, da ove novine nisu „Njujork tajms”.
Svestan sam toga svaki put kad ih uzmem u ruke.
I ja sam, gospodine.
Volela bih da imamo njihov budžet, ali naprosto nemamo.
Ako hoćete, povući ću se. - Nisam to rekla.
Ali želim da mi vi, gospodo, kažete da ćemo pobediti ako odemo na sud.
Da sačekam klapu? - Ne.
Mislio sam da ne vredi, da to neće ići.
Ali ona je otvorila usta i bum!
Ovde si sa aktivnim ljudima svojih godina.
Oni svašta rade, putuju, igraju.
Videla sam ja te sirote žene u tim staračkim domovima, blebeću kao lude.
Samo jedi taj patlidžan.
O bože! Bila je savršena.
Ako tvoj ujak radi sa Arturom, a šta rade ne želim ni da znam,
onda on zna šta radi.
A ja ne znam.
Pa, ja samo znam
da se ćerke bolje staraju o svojim majkama nego sinovi.
Da, a ja sam kupovao diskove za pokvarenu ploču.
Ljudi su mi oduvek govorili da niko nije kao moja majka.
Ali kad su moji rođaci počeli da gledaju seriju, rekli su:
„Bože, pa to je ujna Norma. To je tvoja majka.”
Ne seri!
Kao da je kanalisala moju majku.
Očekujem da te vidim večeras
na rođendanu Entonija Mlađeg, sa tvojim zapečenim zitijem.
Samo ako dođu po mene i vrate me kući.
Ne vozim kad najavljuju kišu.
Gotovo tokom čitave karijere,
igrala sam prefinjene dame.
I zaista sam zahvalna na tome
što glumim ovu oštrokondžu,
jer nikada nisam imala priliku za to.
Treba da voziš. Izgubićeš osećaj. Moram na posao.
Naravno.
Beži!
Daj joj repliku. - Nemam...
Kad sam došla,
prijavila sam se za pet različitih uloga.
Ko je bila ona žena večeras?
Čitala sam za ljubavnicu Tonija Soprana.
Šta, preuređujete deponiju?
Nisam dete.
Znam da postoji nešto intimnije.
Ko je bila ona žena u restoranu?
Pazi da mi ne upropastiš tu kapu.
Na kraju su izabrali neku drugu.
Vrlo dobro.
Ali Dejvidu sam se dopala.
Mislim da mu se dopalo to što sam Italijanka i možda sam bila slatka,
ali ja nisam znala da serija ima veze sa Italijanima.
Mislila sam da je o operskim pevačima.
Ovo je neprihvatljivo.
Rezervisao sam sto za osam još pre dve nedelje.
Gospodine, kao što sam vam objasnila, ljudi ne ustaju od stola
a još pet grupa čeka pre vas.
Ne sećam se da sam čitala za ulogu hostese.
Dobila sam telefonski poziv. „Da li bi igrala tu ulogu?”
„Naravno.”
Ali nisam mogla da izgovorim ni jednu jedinu rečenicu...
G. Borgland, upravo pripremaju vaš sto.
Imala sam strašnu tremu da glumim pored Lorejn posle „Dobrih momaka”.
Karen. Bila sam sa Karen. Umirala sam!
Čuj, počeo je da me pipa. Počeo je me hvata.
Rekla sam mu da prestane. Nije prestao. Udarila sam ga.
A onda se razbesneo.
Lorejn je bila jedina koja je ličila na zvezdu,
zbog „Dobrih momaka” i par drugih filmova.
Međutim, ekipa za kasting dovela ju je za ulogu Karmele.
Karmela je uloga o kojoj su HBO i on raspravljali.
Ali ja sam došla želeći dr Melfi.
Dejvid je bio pomalo zatečen.
„Zašto želiš da igraš Melfi?”
„Zato što više nisam ona ista žena od pre mnogo godina
kad sam igrala Karen Hil u 'Dobrim momcima'.
Ne želim ponovo da igram tu ulogu.
Dr Melfi me intrigira. Bila sam na terapiji.”
Bila si na terapiji? - Naravno.
I tako smo Dejvid i ja dosta razgovarali o terapiji.
Takođe, mislim da nikad nismo videli lik obrazovane Italijanke.
To mi odgovara.
Osim toga, mislim da Toni ne bi pričao sa nekim ko nije Italijan.
Dakle, dr Melfi.
„Dobro, ali moraćeš da sediš mirno, sa rukama na krilu.
I ne podiži ton.”
Dobro je, Dejvide? - Da.
Dobro. - Može.
Odlično.
Znate, trudila sam se da prigušim svoju vedrinu.
Pokušavala sam da potisnem Lorejn kako bi Melfi došla do izražaja
kroz potpuno drugačiju ličnost od moje.
To nema veze sa mnom.
Ja nisam ni nalik Melfi, ni po čemu.
Napadi panike su legitimni psihijatrijski hitni slučajevi.
Zamislite da vozite auto.
Da ti kažem nešto.
Danas svi idu kod psihijatara i savetnika.
TONI
Gostuju kod Sali Džesi Rafael i pričaju o svojim problemima.
Gde je nestao Gari Kuper?
Snažan, ćutljivi tip.
To je bio pravi Amerikanac.
Taj lik nije bio svestan svojih osećanja.
On je samo radio to što je morao.
Održali smo audiciju za Tonija.
Počeli smo u Los Anđelesu, a onda prešli u Njujork.
Videli smo masu ljudi, ali ništa od svega toga.
Vaffanculo, a?
A onda sam zamolio Stivena van Zanta da čita Tonijevu ulogu.
Spreman? - Eto ga, rok zvezda.
Za mene je to bilo jako.
Slušao sam Springstinove albume i posmatrao tog Italijančića:
„Ko je ovaj tip? Liči pomalo na Paćina.”
Da ne bude zabune,
hoću da kažem da nema apsolutno ničeg čudnog
u načinu na koji se Raskalsi oblače.
Šta se tačno desilo? Neposredno pre kastinga,
žena i ja gledali smo „Rokenrol dvoranu slavnih”
gde je Stiven van Zant uvodio Raskalse u dvoranu slavnih.
Nema u tome ničeg čudnog.
Obučen kao Raskalsi.
Prvi put sam gledao Raskalse u Kiportskom rolerdromu,
u Kiportu, u Nju Džerziju.
Tako je.
Ne, nije bilo Filmora. U to vreme nije bilo arena.
Rokenrol se svirao u ringu za rolere, kako i dolikuje.
Rekao sam joj: „Ovaj tip mora biti u seriji.”
A kako se rok muzika prodaje, možda se dogodine vratimo u taj ring.
Ne znam, ali...
Dobijao sam scenarija da pišem muziku, ne da glumim. Nisam bio glumac.
Dejvid Čejs me je pozvao. Javio sam se.
Kako je izgledao taj prvi razgovor?
Bio je malo čudan. Pitao me je šta mislim.
Rekoh: „Pa scenario je odličan. A o kakvoj si muzici si razmišljao?”
Tek će on: „Ne, želim da glumiš.”
„Ja nisam glumac. Mislim...
Zar to nije preduslov za celu tu TV stvar, znaš?”
A onda je rekao: „Jesi, ti si glumac.
Samo što to još ne znaš.”
Dobro. Možda je ovo prst sudbine.
Da ti kažem jednu stvar.
Danas svi idu kod psihijatra i savetnika.
Dođu kod Sali Džesi Rafael da pričaju o svojim problemima.
Gde je nestao Gari Kuper?
Da, znaš, snažni, ćutljivi tip.
E to je bio pravi Amerikanac.
On nije bio u dodiru sa svojim osećanjima. Radio je šta je morao.
I ti ljudi znaju,
kad bi im se Gari Kuper dotakao svojih osećanja,
više ne bi mogli da ga ućutkaju.
Disfunkcionalno ovo, disfunkcionalno ono, disfunkcionalno vaffanculo.
Čitanje mu je bilo dobro. Nikad nisam video nešta slično.
Da, on bi mogao da bude Toni Soprano.
Međutim, HBO je na kraju rekao Dejvidu: „Vidi, dobar je on,
ali neću da zavisim od tipa koji nikad nije glumio.”
Kaže on meni: „Pa dobro.
U tom slučaju, napisaću ti ulogu koja sad ne postoji.”
Ja ne mogu da verujem: „Ovaj tip je lud.”
Sandrin, ovaj sto pije na račun kuće, celo veče.
Ali nije precizirao da sam drugi čovek, ili savetnik.
U prvo vreme, bio sam manje-više vlasnik kluba.
Još jednom. - Klapa.
Bilo je teško naći čoveka za Tonijev lik.
Da ti kažem nešto.
Danas svi idu kod psihijatra i savetnika.
Odu kod Sali Džesi Rafael pa pričaju o svojim problemima.
Gde je nestao Gari Kuper?
Snažan, ćutljivi tip. To je bio pravi Amerikanac.
On nije bio u dodiru sa svojim osećanjima. Radio je to što je morao.
A kad bi im Gari Kuper pokazao svoja osećanja,
ne bi mogli da ga ućutkaju.
Disfunkcija ovo, disfunkcija ono, disfunkcija vaffanculo.
Drugi kandidat koji je bio blizu bio je Majkl Raspoli.
To je bio odlično.
A onda smo, konačno, našli Džima.
Dobio sam poziv.
Dejvid Čejs je hteo da se sastanemo u 8.30 ujutru ili tako nešto.
Ah... Sama pomisao da idemo na doručak umesto na...
Deluje mi odbojno, ne znam zašto.
Ali bilo nam je zabavno. Smejali smo se mnogo našim porodicama i majkama.
A onda smo imali audiciju.
Na prvoj audiciji stao sam na pola teksta i rekao: „Ovo je očajno.
Ne radim kako treba.
Ako hoćete, doći ću ponovo i pokušati drugačije.”
Otišao je na polovini prve audicije. Izašao napolje...
U stilu Van Morisona.
„Ovo je sranje. Nisam dobro odradio.” I otišao.
Ali nama je bio sjajan.
Naši kasting direktori ubedili su ga da dođe kod mene,
pročitao je scenu i bum!
Da ti kažem nešto.
Danas svi idu kod psihijatara i savetnika.
Odu kod Sali Džesi Rafael pa tamo pričaju o svojim problemima.
Gde je nestao Gari Kuper, snažni, ćutljivi tip?
To je bio pravi Amerikanac.
On nije brinuo o svojim osećanjima. On je radio to što je trebalo.
A kad bi im Gari Kuper progovorio o svojim osećanjima,
ne bi mogli da ga ućutkaju.
Jer disfunkcionalno ovo, i disfunkcionalno ono,
i disfunkcionalno vaffanculo.
Bilo je potpuno očigledno kad je Džim govorio.
On je bio Toni.
Znaš, ponekad...
Život je dobar.
Život je često dobar.
Pravi regaleali, na primer.
Izabrali smo celu postavu, ali još nismo imali Karmelu.
Karmela.
Moram nešto da ti priznam.
Edi je radila audiciju tik pre snimanja.
Šta to radiš?
Postavljam vino u položaj da ti ga saspem u lice.
Večito dramiš.
Hajde, priznaj već jednom. Završi s tim.
Radila je scenu iz pilot epizode
u kojoj joj Toni govori da pije prozak.
Ja sam na prozaku.
O bože!
Idem kod terapeutkinje.
O bože! To je sjajno.
To je prosto predivno. I tako hrabro.
Pomislio sam: „E, to je to.” - To je zaista predivno.
Pre bi mislila da sam Hanibal Lekter.
Mislim da je to sjajno.
Psihologija se ne bavi dušom. To je nešto drugo.
Ali i to je početak. To je nešto. Sad ću ućutati.
Ućutaću sad.
Znala sam ko je ta žena i bila sam ubeđena da me neće izabrati.
Iz dotadašnjeg iskustva znala sam da
za ulogu Amerikanke italijanskog porekla
morate da izgledate na određeni način.
I činilo mi se da ima drugih žena koje su bile sličnije tome
i češće su bile birane za takve uloge.
Ipak sam otišla na audiciju,
i već sutradan su mi javili da sam dobila ulogu.
Odmah sam pomislila da je to još jedna od onih prolaznih produkcija.
Kasting i snimaj.
Klapa.
Hoće li neko reći „akcija”?
I akcija.
Bako, ovo mesto je baš lepo.
Šta je tamo iza?
Vrlo dobro.
Pozvao si onog tipa iz Trajbeka tauersa?
DEJVID ČEJS: Čekaj na moj znak.
Akcija.
Devojke, ne možete piti samo sok od brusnice za doručak, dobro?
Rez. Dobro je.
DEJVID ČEJS: Akcija.
Kako se dođavola zove to mesto?
DEJVID ČEJS: Trajboro tauers.
Isuse.
Akcija!
Vidi.
Da li je neko za sladoled?
DEJVID ČEJS: Replika.
Jesi li zvao onog tipa iz Trajboro tauersa zbog ugovora?
Rez! Idemo ponovo.
Da li je odmah rekao da želi da režira?
Da, to je bila sledeća važna odluka.
Ni mi nismo znali šta radimo,
pa nismo hteli drugima da prepustimo toliku kontrolu.
On je tvorac serije, pisac i producent,
ali ako on režira, onda je to zapravo njegova vizija.
Ali, dok je Dejvid pričao o tome, bilo je jasno
da je serija bila duboko u njegovom srcu i duši, i njegovoj glavi,
pa smo jednostavno morali tako.
Pustimo ga da režira.
Akcija.
Svake godine na ovaj dan, još otkad si bila malecka,
mama i Medou bi se sredile i odvezle u njujoršku Plazu na čaj...
Scena u kojoj Karmela odlazi po ćerku da je vodi u Plazu.
Imam previše domaćeg.
Medou, to je naša mala tradicija.
Uvek se lepo provedemo.
Da budem iskrena, još od osme godine mislim da je to glupo.
Idem samo zato što ti to voliš.
Sećam se da je postojalo nešto u Dejvidovom režiranju te scene
Rez. Dobro je.
na osnovu čega sam shvatila da je scena za njega lična.
Pričao je ili o nečemu što se stvarno desilo,
Akcija.
ili o nečemu kroz šta je prolazio sa svojom suprugom i ćerkom.
Tačno se sećam da sam pomislila: „Ovo nije samo režija.
Ovo je nešto lično.”
Želiš nešto da mi kažeš?
Mama, možeš li ti da zamisliš koliko bi mi značilo da odem na skijanje u Aspen?
Misliš da će toga biti svake godine?
Kao jadni čaj i pogačice u Plazi?
Zdravo. - Molim te, zatvori vrata.
Rez. - Dobro je.
Da li si bio nervozan zbog snimanja pilot epizode,
pri pomisli da je to tvoja šansa da budeš reditelj?
Da. Naravno da sam bio nervozan.
Mislim, imao sam rediteljskog iskustva, ali bio sam užasno nervozan.
Mnogo sam se oslanjao na Alika Saharova, direktora fotografije.
Sećam se prve ili druge nedelje priprema za snimanje pilota.
Dejvid bi ušao u kancelariju, podigao noge,
i gledao kroz prozor sav smrknut.
ALIK SAHAROV DIREKTOR FOTOGRAFIJE
„Dejve, šta ti je?”
„Ne znam ko će gledati ovo sranje.”
Brate, scenario je dobar. Dobar je.
Dobro se sećam da je rekao
da ne želimo još jedan televizijski projekat.
„Hajde da kršimo sva pravila.”
Nisam želeo srednji plan.
Srednji plan je najdosadnija stvar na planeti Zemlji.
Tipično, snimali bismo daleki total, dva totala i dva krupna plana.
Praktično, iseckate scenu na deliće.
To nije bilo filmično.
Razgovarali smo o Bertolučiju, razgovarali smo o Kopoli do besvesti,
o „Kumu”, razgovarali smo o Martinu Skorsezeu.
O Romanu Polanskom.
ZABRANJEN PROLAZ
U „Kineskoj četvrti”, jezik je bio
vrlo blizak onome što smo hteli da postignemo u „Sopranovima”.
Scena u kojoj Džejk Gitis vozi kroz zasad pomorandži.
Stani!
To je bio model za scenu
u kojoj Toni i Kris jure tipa ispred poslovne zgrade.
Šupčino!
Toni, čekaj!
Onda sam hteo da unesemo kameru unutra.
Dva tipa rade unutra, a on protrčava pored njih.
I oni se trgnu.
Ljudi se pitaju kakve sad to ima veze sa bilo čim.
Ali dobro je izgledalo.
A onda prelazimo na kameru iz ruke,
kad Toni izlazi iz auta i udara tog tipa.
Jesi li dobro? - Slomio sam nogu.
U toj sceni ima mnogo „Kineske četvrti”.
Daću ja tebi kosku, smrade jedan!
Gde je moj novac, jebote?
Rez. - Moja greška.
Nisam sačekao. - Idemo ponovo.
Kad radite TV seriju, scene se smenjuju jedna za drugom.
Naučite da se pripremite brzo,
jer u jednoj sceni pričate sa sinom,
a već u drugoj mlatite nekoga.
A onda u sledećoj sceni vodite ljubav sa ženom.
Ceo dan prolazite kroz razna osećanja.
Morate biti spremni da se brzo prilagodite.
O čemu pričaš? Razgovarali smo o tome.
G. Soprano?
Lorejn i Džim. Imali smo probe tri dana pre snimanja.
Ali vidi, ovo sranje što ti sad pričam, sve će to proći.
Stani za trenutak.
Za njega, pitanje je bilo: „Kakav je tvoj stav u ordinaciji?”
Bilo je mnogo stvari na koje on nije navikao.
U redu je. Ništa strašno. Ja sam kriv.
Ne kriv... Ja sam kriv. Koncentracija mi je opala.
Nije trebalo to da kažem. Ćao.
Da li imate nekog ličnog iskustva sa psihoanalizom?
Da.
Drugim rečima, to nije samo gluma.
Znate kakav je to osećaj.
Bio sam u tim ordinacijama. Ne naročito dugo.
Ali znate kakav je osećaj biti u takvoj ordinaciji.
Da. Ali mislim da na samom početku snimanja serije nisam znao.
Mislim da me je to tamo oteralo.
Poslalo te je tamo? - Da, sigurno.
Da li je to bilo istraživanje ili stvarno?
Ne, bilo je stvarno. - Stvarno.
Bio je to vapaj u pomoć. Može tako?
Da, naravno.
Da, istresi ga.
Da li želiš maramicu? - Ma jok, jebeš to.
Doktorice, preznojavate me.
Džim nikad nije išao na terapiju.
Bilo je zabavno navoditi ga, gurati ga,
manipulisati njime na neki način.
To je bilo vrlo intimno.
Da, zato mi se i dopalo. Zato sam i želela ulogu Melfi.
Mislila sam da je intimniji sa mnom nego sa bilo kim drugim.
I obožavala sam to.
Klapa.
Kod tebe to izaziva snažna osećanja.
Da ti kažem nešto. Išao sam ja semestar i po na koledž.
I razumem Frojda. Razumem terapiju kao koncept.
Ali u mom svetu, nema toga.
Da li bih mogao biti srećniji? Da. Da. Ko ne bi?
Rez.
Akcija.
Džim je na sebi svojstven način postajao Toni Soprano.
On je razumeo taj lik.
Postoji scena u kojoj se Kris ljuti.
Toni mu prilazi i kaže...
Dosta tog sranja. Šta je s tobom?
U scenariju, ja sam napisao,
ili sam bar zamislio, da Toni dođe...
Tako sam ja to zamislio.
Ubiću te, jebote.
Međutim, Gandolfini ga je podigao iz stolice.
To je došlo neočekivano. Toga nije bilo u scenariju.
Rez. Savršeno.
Ali obično bih mu ja dao instrukcije, a on bi mi tražio: „Dobro, ti to uradi.”
Akcija.
Ja bih uradio neku glupost.
Mojoj ženi je kasnije rekao: „Znaš, u toj pilot epizodi,
ja sam samo kopirao Dejvida.”
Rez.
Sećam se da me je Džimi u početku pitao:
„Kako Dejvid zna tako mnogo o meni?”
Možda su postojale kulturološke sličnosti u odrastanju.
Obojica su odrasli u Nju Džerziju.
U italijanskim porodicama. Bilo je dosta sličnosti.
Bilo je uverljivo. Sve je delovalo tako stvarno.
Dejvid je odrastao u Nju Džerziju,
i mogao je da iskoristi mnogo toga iz stvarnog života.
Nešto što nikad ne bi uspelo, kod njega je delovalo uverljivo.
Nije bio baš zicer.
Ta pilot epizoda je bila stvarno čudna.
Potpuno nekomercijalna, iskreno.
Deco, dođite ovamo! Dođite, uče da lete!
Dođite, bebe hoće da polete!
Osnovna premisa.
Vidite, hoće da polete!
Jato patkica uđe u bosov bazen.
Patke odu, a on doživi nervni slom.
Da li si depresivan?
Otkad su patke otišle.
Valjda.
Patke koje su prethodile tvom gubitku svesti.
Hajde da popričamo o njima.
To je premisa hit serije?
Niko nije očekivao ni da će odobriti dalje snimanje.
Dr Kuzamano me je strpao u bolnicu.
Poslao na sve moguće testove.
Testirali su pilot epizodu na četiri različita mesta.
U Konektikatu, Dalasu, druga dva sam zaboravio.
I sasvim očekivano, najbolje je prošla u Konektikatu.
Ovo je sjebano.
Naravno, pun je Italijana i...
Blizu je Nju Džerzija. - Da.
Ne možeš da primiš takav poklon od Tonija Soprana.
Nema šanse. - Slušaj, Šarmejn...
Kažu da je testiranje pokazalo da je Šarmejn Buko, Artijeva žena,
moralni stub serije i da joj posvetimo više pažnje.
Ali karte su kompenzacija.
Toni je vođa sindikata.
Daj, Arture, odrasti.
Da li se tvoj um ne buni ni u jednom mogućem scenariju
u kom zubari šalju dona Nju Džerzija
prvom klasom norveškog broda?
Daj, Arture.
Neko je donirao čašice kolena za te karte.
Keti je bila sjajna, ali to nije bila suština serije.
I trajalo je čitavu večnost.
Trebalo vam je deset meseci da im date zeleno svetlo.
Trajalo je dugo zato što je to bio veliki iskorak.
Tako je zbog ugovora koji pravite sa tvorcem serije.
Dobro, daću ti milione dolara,
i snimaćemo nekoliko godina,
i stvorićemo nešto, a da li ja imam poverenja u tebe?
Kad su konačno pristali,
bio sam im do neba zahvalan.
Nećete me smestiti u starački dom.
Bio sam već na kraju karijere.
Konačno sam zaista hteo da napustim rad na televiziji
i odem da pišem filmove.
Onda su počeli „Sopranovi”.
Kao da sam bio usred olujnog mora.
Mama. - Ljudi dolaze ovamo da umru.
I nasukao se na pusto ostrvo, na prelepo ostrvo s palmama.
Spasio sam se.
O bože!
Pozovite doktora!
Sa „Sopranovima” desilo se to da ti je HBO dao odrešene ruke.
Verovali su tvom stvaralačkom instinktu.
To je bila fantastična stvar.
Pretpostavljam da sam imao pravi koncept.
I oni su odlučili da mi veruju.
Tog jutra kad mi je pozlilo, razmišljao sam.
Dobro je biti u nečemu od početka.
Prekasno sam došao za to. Znam.
Ali u poslednje vreme, imam osećaj da sam došao na kraj.
Najbolje je već prošlo.
Mnogi Amerikanci se tako osećaju.
Razmišljam o svom ocu. On nikad nije dostigao moje visine.
Ali po mnogo čemu, bilo mu je bolje. Imao je svoje ljude.
Imali su svoje standarde. Ponos.
Šta mi danas imamo?
Dok sam pisao početak pilota, mislio sam na Ameriku.
Imao sam osećaj da sve stvarno ide u sunovrat.
Ovde je sve na prodaju.
Sve je na prodaju.
Osim toga, komična strana toga za mene je
to što su Amerikanci postali takvi materijalisti i tako sebični
da je i šefu mafije pozlilo.
Hoću da znam zašto u ovoj porodici nema profita.
Gde je jebeni novac?
Vi treba da zarađujete novac.
Hoću da svaki od vas ode kod svojih ljudi,
razlupajte im lobanje, stvorite ljude koji donose profit.
Sil, objasni mi.
Koja dva posla su tradicionalno otporna na recesiju
još od pamtiveka?
Određeni aspekti šou-biznisa i naša stvar.
Mafijaška priča, naravno, prati mafijaše,
ali u toj priči postoji i element korupcije - sve samo da se zaradi.
Gde je ostatak para? - Svuda.
Poenta je u tome da je to američki san,
ali istovremeno i američki košmar.
To je priča o novcu i smrti.
Koji su povezani. - Da.
Daj mi i svoj nakit.
To je kapitalizam u najsirovijem obliku.
Znaš da ne možemo da pokažemo račune. Hoćeš da nam ga ukradu?
I prikazivalo se na televiziji,
a ona je instrument koji kapitalizam koristi za prodaju.
...novi dodž. - Kamel.
Dželo. - Kodak...
Od početka sam ovako razmišljao:
„Dobro, televizija postoji već pola veka.”
Kornfleks i jagode.
I ljudima se nešto prodaje.
Svakih 15 minuta nešto im nude.
Sranje. Sranje. Sranje. Sranje.
Navikli smo se na to.
Na ekranu se pojavi lice i nešto kaže.
I to ima uticaj na nas.
Sve se vrti oko novca, novca, novca.
Samo da razjasnimo, moram da ti naplatim za propuštenu seansu.
Dobro.
Evo. Izvoli.
I kao što kaže u seriji...
Na to se sve ovo svodi, zar ne? Na jebeni, smrdljivi novac.
Evo.
A sad nismo imali reklame. Emitovali smo se na HBO.
Lepo. Tačno tu.
Koju god mrežu da sam posetio pre toga, pitali su me:
„Gde hoćeš da snimaš?”
„U Nju Džerziju.”
„Zašto bi tamo snimao?” Rekao sam da joj je tamo mesto.
„To će biti skupo, a ne znam zašto.”
A kad sam otišao na HBO, pitali su me:
„Ovde piše da se radnja odvija u Nju Džerziju.
Snimaćeš u Nju Džerziju, je l' tako?”
Bože, ja sam u raju.
Stvarno sam imao osećaj kao:
„Jebeš prethodnih 30 godina. Ovo je ono pravo.”
Difuzna mreža bi snimala u Los Anđelesu,
a drugi tim bi radio u Džerziju.
Našli bi lokacije koje mogu da stvore
tu prelepu filmsku iluziju
da ste stvarno u Džerziju.
Nastavljamo da snimamo po kiši.
Volim kad je oblačno jer su tada boje lepe, zasićene i bogate.
Došli smo na ideju da tražimo lokacije
koje neće biti samo lokacije.
Tražili smo mesta sa karakterom
koji odgovara karakteru naših likova.
Trebalo je samo doneti kamere i snimati.
SILVERKAP STUDIO
Sve enterijere snimili smo u Kvinsu, a eksterijere
nisam dozvoljavao da snimaju bilo gde osim u Nju Džerziju.
Želeo sam da bude realistično.
Dobro sam poznavao Nju Džerzi.
Na primer, Medoulends su kombinacija teške industrije
i najveće urbane divljine na svetu.
Martinu Skorsezeu se ne dopada serija.
Kaže: „Ne razumem čemu toliko drveće.”
Svi mafijaški filmovi bili su smešteni na Menhetn ili u Bruklin.
KUM 1972, F. F. KOPOLA
DŽERZI ZOVU MAFIJAŠKIM CENTROM
Znao sam da u Nju Džerziju ima mafije.
Klinci čiji su roditelji bili veliki kladioničari, zelenaši.
Kuća Sopranovih liči na
grad u koji smo se mi doselili u mom osmom razredu.
Bilo je mnogo drveća i jezera.
U isto vreme, neki lik je raznet u svojoj garaži.
Upalio je motor i...
Znao sam za tu priču i pomislio da bi se uklopila.
To je stvorilo potpuno drugačiju sliku.
Mislim da je to bila i drugačija kultura.
Toni i Karmela su bili iz predgrađa.
Piše da je s pulpom.
Ti voliš s pulpom. - Ne s toliko.
Volim one na kojima piše „deo pulpe”.
Zašto si to uradila? - Napisaću ti čitav spisak.
Nova igra.
On ima tipičnu porodicu. Ima decu.
Napred, Medou! Tako treba!
Njegova ćerka igra fudbal.
Zid, dušo! Od cigala!
Dođi.
On voli svoju ženu.
U suštini, ona je stub porodice.
On ima običan život.
Mafija mu je posao.
Nije fer!
Povrh svega, on ima običnu porodicu,
što mu stvara isto toliko, ako ne i više, problema kao posao.
Kad birate projekat,
šta vam je najvažnije, Džime?
Šta je prvo? - Priča.
Kad ti je odobreno snimanje serije,
morao si da okupiš grupu pisaca.
Da li je to bilo teško,
budući da je trebalo naći zajednički jezik sa drugim piscima?
I jeste i nije. Radio sam u grupi i pre toga i znao sam šta da očekujem.
Ali ovog puta će biti drugačije.
Nisam hteo da prihvatim televizijsko pisanje.
„Bože, ovde imamo svu slobodu. Hajde da zagrebemo duboko.”
Ja sam došla za drugu epizodu, posle pilota.
On je pričao o onome što ima, a to je bio nacrt sezone.
Uvek bi to pripremio, ali ništa više od toga.
Danas, zbog ljudi iz filmske industrije,
morate da isplanirate sve za narednih pet godina,
morate sve da znate, a mi ništa nismo znali.
Dejvid je na samom početku rekao:
„Ako ovo ne uspe, ja sam završio.”
Neka se HBO ne ljuti, ali oni u to vreme nisu imali budućnost.
To je bilo groblje slonova.
Ni oni nisu znali da li ćemo uspeti.
Međutim, dali su nam potpunu slobodu.
To je bilo naše malo umetničko iskustvo. Tako je delovalo.
Tišina, molim. - Tišina, molim.
Mnogo se radilo, mnogo sati.
Smene su bile brutalne, pisci su bili na setu,
radilo se od rane zore.
Kako si? - Dobro jutro.
Kasniš. Gde si dosad? Spavao si?
Sve dok ne vidite kule u povratku iz Nju Džerzija
oko tri sata noću.
Odspavate možda sedam sati i sve iz početka,
ali kad ste u tim godinama ili kad tako radite,
šta biste drugo i radili?
Zato smo svi tako radili.
Ne možete da zamislite koliko je to bilo zabavno, za sve.
Ja sam ponosan na ovo.
I dalje moja omiljena replika u celoj seriji.
„Vidim ih, ali im ne verujem.” - Ne, omiljena mi je...
Devet stotina Jevreja odolevalo je protiv 15 000 rimskih vojnika.
„A gde su danas Rimljani?” Robin je to napisala.
Gledaš u njih, šupčino.
Sjajno.
Sjajno. To je bilo sjajno.
Samo postavi.
U četvrtoj epizodi, kad smo tražili Krisu devojku,
ponovo smo pozvali Dreu de Mateo.
Gde si parkirala? - Tamo iza.
Ja ne prelazim put.
Niko me nije pratio.
Kao da bi ti znala.
Ma da, Toni Soprano se krije na mom zadnjem sedištu.
Paranoičan si. - Dovezi auto ovde ispred.
Znam, maskirao se.
Možda je to on. Hej, Toni! Ili možda...
Dobila je ulogu zato što je u scenariju pisalo „Au!”, a ona je rekla...
Aua!
Dolazi ovamo. - Pusti me!
Tako je rekla. To je bilo to. Uloga je tvoja.
To je bilo sjajno.
Sjajno. - Hvala.
Čula sam od medicinske sestre da si napunio gaće.
Je li tako bilo? - Idi po auto.
To mi je specijalnost. Ja sam iz Kvinsa.
Iako sam pokušala da ostavim to iza sebe.
Ali sve devojke iz mog kraja,
to su sve Italijanke.
Tako govorite. Ne zajebavaj se.
Sve mora da ima deset slogova.
Stvarno sam uspela, jebote.
I sve to zahvaljujući tebi.
Ne bih izvukla taj akcenat bez noktiju.
Ni pola toga ne bih iznela bez frizure i šminke.
Zašto ne zaboraviš na posao i budeš sa mnom?
Ma da.
I da budem jedna od onih žena kao Karmela Soprano,
da dojim gomilu bebaca,
i ostatak života provedem u teretani,
sama sa svojim strijama.
U pravu si.
Rođaka je oduvek imala pamet, ali za šta ju je koristila?
I muž koji ne može da ti kaže odakle mu novac.
Sama Dejvidova postavka njene priče...
I onda čitanje narednih epizoda koje je pisao,
ja sam bila oduševljena.
Zvala bih mamu telefonom i čitala joj ceo scenario.
Napišete scenario,
i on izlazi praktično pred samo snimanje.
Ekipa ga je čitala, znate?
Čitali su ga. Želeli su da znaju.
Uživali su u tome.
Kad smo počeli da snimamo prvu sezonu,
kad sam pročitao prvih nekoliko scenarija, tek tada sam shvatio...
...koliko je serija genijalna i kompleksna, i zaista rizična.
Dejvid je uvek govorio
da je televizija u prošlosti pravljena da se ljudi dobro osećaju.
Policijske serije. Zašto su toliko dobre?
Zato što negativac na kraju završi u zatvoru.
Postoji nekakav red u svemiru.
Ima pravde.
Dejvid je bio sve suprotno.
PRVA SEZONA, PETA EPIZODA „COLLEGE”
Ti si u mafiji?
U čemu?
Nazovi to kako hoćeš, organizovani kriminal.
Kakva glupost. Ko ti je to rekao?
Tata, ceo život živim u toj kući.
Videla sam policajce s nalozima.
Videla sam da odlaziš u tri noću.
A nikad nisi videla da dr Kuzamano odlazi u kućnu posetu u tri noću?
Da li su deca dr Kuzamana ikad našla 50 000 dolara u južnoafričkim randima
i automatsku pušku dok su tražila uskršnja jaja?
Bavim se đubretarskim poslom.
Svi odmah misle da si mafija.
To je stereotip i vređa me.
A ti si poslednja osoba od koje očekujem da ga širi.
Dobro.
Nema mafije.
Kad je HBO video petu epizodu, rekli su mi:
„Stvorio si jedan od najdinamičnijih likova u istoriji televiziji,
i sad ćeš sve da uprskaš.”
Koji kurac?
Nisam siguran, ali mislim da sam video Petrulija.
Podseti me ko je to. - Je l' on pre tvog vremena?
Okrenuo se protiv mafije pre deset godina kad su mu našli heroin.
Taj smrad je smaknuo mnogo ljudi.
Mnogo naših ljudi.
Bio je u programu zaštite svedoka,
ali su ga izbacili.
Ja sam tvoj vojnik, Antonio.
To je moja dužnost, ono o čemu uvek pričamo.
To što se desilo. To je moja odluka.
Moram lično da garantujem za ovo.
Džimi te pozdravlja iz pakla, drkadžijo.
ZATEGNUTOST ŽICE
Potegao sam to pitanje.
PITER ISKOLAČI OČI. TELO POČINJE DA MU SE GRČI I TRZA.
Rekli su mi da ću drugačije misliti kad vidim scenu.
Dobro jutro, drukaro. - Ko si ti? Šta je ovo?
Ne zasmejavaj me. Pizdo!
Tedi, sigurno možemo da se dogovorimo. - Toni. Zovem se Toni, pičko.
Znaš li u kojim si govnima sad? Dao si reč i pogazio je.
A kad smo videli scenu,
bila je još problematičnija nego u scenariju.
Molim te, Toni, preklinjem te.
Džimi te pozdravlja iz pakla, pičko.
Kris je rekao: „Gledam i vidim koliko je brutalno.
Sve ćemo izgubiti. Ljudi će ga mrzeti.”
Možeš li u glavnoj ulozi imati kriminalca, ubicu?
Možeš li glavnu ulogu dati antiheroju? O tome se vodila velika debata.
Protivio sam se tome smatrajući da se Toni neće dopasti gledaocima,
a još nije postao miljenik publike.
To je bila tek peta epizoda.
Rekao sam mu da razmisli o tome.
Kako je prošlo?
Odnos momaka i devojaka je 48 prema 52, što je super.
Odvezao se u Mejn, gde nailazi na tastera.
On je vođa svoje mafijaške grupe.
Ako ne ubije tog tipa,
ljudi će potpuno izgubiti veru u njega ili interesovanje.
Ako Toni ne ubije tog tipa,
onda je njegov lik sranje i cela serija je obično sranje.
Dobro, to ima smisla.
Rekao sam Dejvidu: „Evo u čemu je problem, on je negativac,
hajde da nađemo Toniju neko bolje opravdanje.”
Dejvid je izmenio lik žrtve.
Pretvorio ga je u opasnijeg tipa nego što je isprva bio.
Na kraju smo rekli:
„Kris i ja nećemo pisati, niti režirati seriju.”
Na kraju krajeva,
kad dođete u takvu pat-poziciju sa tvorcem serije,
prosto morate da mu verujete.
Bolje.
Ostavili su nas na miru, pa smo ubacivali i neke blesave stvari.
Opa, Džuniore. - Šta Džunior?
Jedna epizoda posvećena je Dominiku.
Ujka Džun se zabio u čupu.
Znate, voli da liže ženama.
Nisam valjda rekao „čupu”? Mislio sam „rupu”.
Čovek ima 65 godina. A cela epizoda je o tome.
Čitam i mislim: „Daj, ne možemo ovo da snimimo.”
Kakav je to smrad?
Ali jesmo.
Jeste vi išli u suši bar? - O čemu on to priča?
Ne znam.
Ja sam mislio da voliš bakalar, ujka Džune.
Zašto si jeo suši?
Mnogo laprdaš, znaš?
Južno od granice, na meksičkom putu
Pogledajte još malo udesno. Hvala.
Prva sezona je snimana u leto '98.
Emitovana je u januaru '99.
Mi smo bili zadovoljni.
Mislili smo da smo stvorili nešto posebno, ali da li će ljudi to gledati?
Majk, kako se prezivaš? - Imperioli.
I to je bilo veliko pitanje. Da li će to ljudi gledati na TV-u?
Znate, nasilje... - Ti podmuklo đubre!
...psovke, golotinju.
Marone! - Vreme je za kupanje sunđerom.
Ima li na televiziji mesta za takvo nešto?
Iskreno, mislio sam da će trebati osam do deset emitovanja
pre nego što se ljudi naviknu, jer je sve bilo potpuno drugačije.
Mnogo drugačije, znate? Ali ne.
GLEDAOCI HRLE DA GLEDAJU „SOPRANOVE“
Za dve-tri nedelje, serija je postala hit.
Od samog početka, recenzije su bile ludački dobre.
„Tajms” je pisao da je to najbolje delo pop kulture 20. veka.
Sve u tom stilu.
REMEK-DELO BRILJANTNO NAPISANO - REVOLUCIONARNO
Toliko preterano da nas je „Saturday Night Live” parodirao.
„San Francisko egzeminer” kaže: „'Sopranovi' su toliko dobri
da se bojim da skrenem pogled sa ekrana dok se emituju
u strahu da će nestati pa ću morati da se ubijem.”
„Čikago tribjun” predviđa „da će 'Sopranovi' jednog dana zameniti kiseonik
kao nešto što dišemo da bismo preživeli.”
„Hjuston kronikl” kaže: „U poređenju sa tipom koji je stvorio 'Sopranove',
Mikelanđelo je diletant.”
Recenzije su izašle i svi su bili oduševljeni,
osim jednog lika iz Majamija.
SREDOVEČNI MAFIJAŠ JE SLAB TEMELJ ZA GRAĐENJE SERIJE
Drugi kritičari su odgovarali: „Ne zna se gde je njegov leš.”
„Taj je u nekom buretu u zalivu.”
Uzdravlje.
Serija je postala toliko uspešna i popularna
da su ljudi pravili pica žurke na kojima se gledala.
Zamislite to, ljudi jedu italijansku hranu i piju italijansko vino,
dok gledaju seriju, porodično...
U grudima me stegne čak i sad kad pomislim na to.
Svako nedeljno veče, čoveče, bilo je veče za „Sopranove”.
„Umuknite svi, jebote.”
Jedemo mocarelu i pršut i gledamo seriju.
Ostvarili smo neostvarivo.
Hemija između glumačke ekipe, pisaca i snimatelja.
Hajde, ulazite.
Nadam se da je otvoreno. - Pusti kišobran.
Arti, hvala bogu.
„Sopranovi” su promenili televiziju.
Kako si, Toni?
Ljudi su shvatili da možete preispitivati stvari.
Vidi onog zaljubljenog debila tamo.
Pomerati granice.
Arti, sad si nam spasio „hebene” živote.
Prelepo je, Arti. Hvala ti.
I redefinisati šta su ljudi spremni i šta žele da gledaju kod kuće.
Jebemu!
Hej!
Ti si rekla „hebeno”.
Čekajte malo.
Želim da nazdravim.
Mojoj porodici.
Jednog dana, nadajmo se uskoro, i vi ćete imati svoje porodice.
I ako budete imali sreće, pamtićete ovakve male trenutke.
Poput ovog...
Koji su dobri.
Živeli.
Prva sezona je pokrenula sve.
Na Dejvidu je sada bio ogroman pritisak.
On je visoko postavio letvicu.
Koju je svake naredne godine trebalo preskočiti.
To je bio tek početak.
NASTAVIĆE SE...
Prevod titlova: Ivana Kuzmanov