- Filmējam. - Filmējam.
Un aiziet.
Soprano kungs?
Jā.
Sēdieties.
Labi.
DEIVIDS ČEISS "SOPRANO ĢIMENE" AUTORS
Atceraties, kāda bija jūsu pirmā atmiņa, jūsu pirmā īstā atmiņa?
Mana pirmā īstā atmiņa ir sapnis.
Manai mātei bija tāda lieta.
Metāla stienis ar izliekumu.
Stienis ir izliekts no sienas, un tajā var iekārt puķupodu.
Es šūpojos, iekāries tajā.
Tā patiesībā ir mana pirmā atmiņa. Tas mani pārsteidza.
Varbūt tā bija pirmā reize, kad es atcerējos sapni,
un es nodomāju: "Oho, kas tas bija?"
"Kas, pie velna, notiek manā galvā?"
Ziniet, ir smieklīgi, cik daudz esmu aizmirsis.
Cilvēki man atgādina par gadījumiem, kas liek man smieties.
"Es neatceros, ka būtu tā darījis, neatceros to."
Jā.
Nofilmēts.
Es piedzimu Mountvernonā, Ņujorkā, netālu no Bronksas.
Kad man bija četri gadi, mēs pārcēlāmies uz Džersiju.
Manas mātes ģimene bija no Džersijas.
Pārvācāmies uz tantes māju Būntonā. Uz Neatkarības kara pilsētu.
Joprojām redzamas kurtuves. Viņi ražoja muskešu lodes.
Tai cauri plūst upe. Tā ir pilsēta, kur filmējām,
kā Vito tēls dodas uz Ņūhempšīru.
Un es dievināju to pilsētu. Tā bija tik noslēpumaina.
Man patika braukt uz Ņujorku Ziemassvētkos.
Rokfellera centrs, eglīte, tas viss mani sajūsmināja.
Rotaļlietu nodaļa, Ziemassvētku vecītis, vilcieni...
- Tu pirms piecām minūtēm biji man klēpī. - Nē, nebiju.
Biji gan. Tagad būsi Ziemassvētku vecīša sarakstā un neko nesaņemsi.
Ej ieskrieties!
Es sāku lūgties savam tēvam:
"Vai mēs varētu doties mājās pa Vestsaidas šoseju?"
Jo, braucot caur Linkolna tuneli,
ostā varēja redzēt kuģus, un to
priekšgals atradās virs ceļa.
Tas bija tik iespaidīgi.
Turklāt, ceļš gāja cauri Ņūdžersijas pļavām.
Un par tām ir dažādas leģendas.
Tur ir apglabāts Džimijs Hofa.
Pensilvānijas stacija, un visas tās drupas bija tur.
Tas bija pārsteidzoši, tur filmējām lielu daļu pirmās sezonas.
Mēs pārvācāmies no tantes mājas uz Kliftonu, Ņūdžersiju,
strādnieku šķiras, lielāku puspilsētu.
Tad pārcēlāmies uz Rietumeseksu.
Manam tēvam radās ideja atvērt saimniecības preču veikalu.
Blakus atradās ķīniešu restorāns.
Redzēju, kā tur ķīniešu puiši kauj vistas.
Maniem vecākiem tas pārāk nepatika.
Viņiem patika viņu ēdiens,
bet nepatika atrasties tik tuvu ķīniešu restorānam.
Viņi pārdeva to veikalu
un nopirka saimniecības preču veikalu uz galvenās ielas mazpilsētā.
Mans tēvs strādāja ļoti smagi,
bet tā arī neieguva lielu peļņu.
Viņi strādāja 35, 40 gadus.
Tas bija smagi, bet viņi turpināja strādāt.
Viņi turpināja strādāt, jā, līdz mans tēvs saslima,
un to pārdeva par 1300 dolāriem šerifa izsolē.
Visa dzīve.
Viņi nebija laimīgi cilvēki.
DARI ŠO DARI TO
Mana māte bija sarežģīts cilvēks, bet viņa izdzīvoja.
Viņa strādāja, atnāca mājās un gatavoja mums vakariņas,
bet viņa bija pārbijusies un nikna uz visiem.
Kāds vakar zvanīja uz šejieni, kad jau bija tumšs.
- Kas? - Domā, ka es atbildēju? Ārā bija tumšs.
Un viņai bija šausmīgi murgi.
Viņas ģimenē bija desmit meitas un divi puikas.
Vecāki ieradās no Itālijas un dzīvoja Ņūarkā.
Tā bija liela itāļu ģimene. Liela, liela imigrantu kopiena.
Katru sestdienas vakaru mēs mēdzām iet vakariņās.
Viņi nerunāja angļu valodā.
Un viņas tēvs, mans vectēvs Vito Buko, tā arī neiemācījās angļu valodu.
Viņš atteicās. Viņš nebija labs cilvēks.
Vai jutāt, ka viņa jūs nenovērtē?
- Mana māte? - Jā.
Viņai bija tik daudz negatīva sakāms par mani.
Tēvam arī.
Tas bija ļoti savādi. Taču novērtēju to.
Reiz mēs braucām mašīnā ar mammu, tēti
un manu brālēnu Džoniju.
Aizmirsu, kas par dziesmu skanēja, bet es situ ritmu tai līdzi.
Un viņš teica: "Viņam jāspēlē bungas,
jo ir tiešām laba ritma izjūta."
Viņa teica: "Tikai pār manu līķi.
Džīns Krupa bija narkomāns."
Runājot par metamfetamīnu, paskaties uz šo puisi.
Tomēr es nejutos novērtēts. Tas man nekad nebūtu ienācis prātā.
- Vai baidījāties no viņas? - No viņas?
Baidījāties, ka viņa eksplodēs?
Pārstāj man mācīt, kā dzīvot. Vienkārši apklusti.
Esmu nervozs. Biju bailīgs bērns. Un tad kļuvu par slikto puisi.
Un tas savā ziņā izglāba man dzīvību.
Es sapinos ar kādu bariņu puišu.
Sasodīts.
Ar huligāniem, asprāšiem.
Mums bija atveramie naži, ādas aproces, cigaretes...
Mums bija vadītāju apliecības.
Mums interesēja tikai mašīnas, meitenes un alkohols.
Ņujorkā varēja lietot alkoholu no 18 gadu vecuma, Džersijā - no 21.
Regulāri devāmies uz turieni.
Augšīstsaida tajā laikā bija stilīga.
Un arī Vilidža.
Atceros, kā braucām no Manhetenas,
un mums blakus bija mašīna pilna ar "grīseriem".
Sākām cits ar citu lamāties un mētāties ar šķīvjiem.
Kāda mātes šķīvjiem.
Tas bija Linkolna tunelī. Mēs visi bijām piedzērušies.
DEIVIDS HENRIJS ČEISS CILVĒKS AR LIELISKĀM SPĒJĀM
1964. gadā sāku ietu koledžā dienvidos,
Veikforestas universitātē, Ziemeļkarolīnā.
- Nevarēju to ciest. - Kāpēc?
Jūs to izgriezīsiet.
Jā, tie bija dienvidi.
Klans bija ļoti aktīvs tur, kur mēs dzīvojām.
Lielāko studentu pilsētiņas brālību iedvesmoja Roberts E. Lī.
Tā bija baptistu skola. Divas reizes nedēļā bija jāiet uz kapelu.
Nekādas dzeršanas, dejošanas, kāršu.
Kāpēc es tur mācījos? Mani nepieņēma Prinstonā.
Mani nepieņēma Dartmutā.
Mans labākais draugs mācījās Veikforestā.
Es tur mācījos, jo viņš tur mācījās.
Un mēs abi bijām nelaimīgi.
Par laimi, kāds sāka organizēt ārzemju filmu vakarus.
Tur es redzēju Godāru, Bergmanu, Fellīni, "Saldo dzīvi".
Marčello, nāc šurp.
Pasteidzies.
"Astoņarpus" vienkārši... Es pat nedomāju, ka to sapratu.
Šķiet, ka es pat nezināju, kas ir kinorežisors,
bet tā mani pārsteidza.
Pilnīgi jauna pasaule.
Pametu Veikforestu, sāku iet Ņujorkas universitātē un noskatījos "Strupceļu".
Tad es sāku domāt: "Varbūt es varētu to darīt."
Tā bija māksla, kas bija tik saistoša.
Tas ir viss.
1965. gada oktobrī mans draugs devās uz Barda koledžu.
Devos uz turieni, lai lietotu LSD. Tā bija mana pirmā reize.
Atceros, ka biju Hudzonas upes krastā,
divos no rīta, un sāku teikt, ka vēlos taisīt filmas.
Tā bija pirmā reize, kad man radās šī ideja,
ka es varētu patiešām ar to nodarboties.
- Otrais dublis. - Un sākam.
Hei, Tonij. Viss kārtībā?
Kā klājas? Viss kārtībā, Deivid?
Jā, jā.
Jā, es vienkārši pārāk daudz runāju. Nespēju tam noticēt.
Es runāju par daudz.
- Nē, vecīt, tas ir labi. - Nē, nav gan.
Es tiešām nožēloju, cik daudz šorīt pastāstīju.
Nopietni, es nezinu.
Kam tas rūp? Visi šie personiskie jautājumi?
Cilvēkiem tas rūpēs.
Kā Tonijs saka:
"Atceries, kad... ir zemākā sarunas forma."
Un es tagad dotos prom.
Bet redzu, ko esat paveikuši, šis viss, un...
jā, tas bija apaļš kabinets. Ļoti līdzīgs tam.
Es piekritu to darīt.
Es teicu: "Jā, es būšu daļa no "Soprano ģimenes" dokumentālās filmas."
Bet es neapzinājos, ka tā būs par mani.
ŅŪDŽERSIJAS AUTOCEĻŠ
13. IZEJA ELIZABETE
ASPRĀTIS DEIVIDS ČEISS UN SOPRANO ĢIMENE
Ļaujiet man mazliet paskaidrot...
Daļēji tas, kas man interesē attiecībā uz "Soprano ģimeni",
ir tas, kā jūs personīgi jutāties, ka jums bija ideja,
kas apvienoja daudz lietu, ko esat piedzīvojis, par ko esat domājis.
Gadiem ilgi visi man teica, ka man ir jāuzraksta kaut kas par manu māti.
Viņa bija tik īpatnēja un tik smieklīga.
Mana sieva Denīze bija pirmā, kas to pateica.
Un tad visi teica:
"Tev ir jāuzraksta kaut kas par savu māti."
1988. gadā es meklēju darbu, un Deividam Čeisam bija jauns seriāls,
kas saucās "Gandrīz pieaudzis", un viņš gribēja satikt scenāriju autorus.
Tāpēc satikos ar Deividu kādā restorānā Venturas bulvārī.
Es, protams, ierados pirmā,
un es redzēju, kā viņš ienāk pa durvīm.
Es nodomāju: "Velns!" Viņš izskatās tik drūms.
Saprotat? Viņš izskatījās tik nožēlojams.
ROBINA GRĪNA RAKSTNIECE / PRODUCENTE
Un viņš apsēdās, un pēc apmēram desmit minūtēm
mēs smējāmies līdz asarām,
jo mēs runājām par mūsu mātēm.
Un tā mēs kļuvām par draugiem, un tā tas notika.
Un es viņam teicu: "Te tu esi, varenākais vīrs."
Viņš līdz asarām noveda ietekmīgus cilvēkus Universal studijā.
Tu esi tik spēcīgs, un tava māte
spēj pārvērst tevi par mazu, spiedzošu peli, saprotat?
Un es teicu: "Lūk, par ko tev jāraksta."
Robina teica: "Tev jāraksta seriāls par savu māti un TV producentu."
Un es nodomāju: "Kurš gan to skatīsies?"
Bet varbūt, ja viņš būtu patiešām slikts puisis, varbūt tas nostrādātu.
- Vai sliktais puisis bija gangsteris? - Jā.
Es gribēju Deniro un Annu Bankroftu.
No sākuma domāju, ka tā būs filma.
Tas bija stāsts, kas patiesībā bija pirmā sezona.
Tas bija par gangsteri, kurš panikas lēkmju dēļ dodas pie psihoterapeita.
Vai jums ir kāda ideja par to, kāpēc aizmirsāt to visu?
- Nezinu. Varbūt stress. - Par ko?
Viņam ir problēmas ar tēvoci, kaut kādas nesaskaņas.
Tu varbūt vadi Ziemeļdžersiju, bet ne savu tēvoci Junioru.
Viņš ieliek savu māti pansionātā.
Neredzu, ka tu mēģinātu draudzēties ar citām dāmām
vai runātu ar jaukajiem kungiem, kurus te redzu.
Tu neizmanto šo izdevību.
Kāda tev starpība? Tu mani nesatiec un neatceries par mani.
Viņa māte nostājas viņa tēvoča pusē šajā bandu karā.
Trīs manu puišu mātes dzīvo šeit?
Tā vietā, lai kā cilvēki dzīvotu normālās mājās ar saviem dēliem?
Šis ir kaut kāds sasodīts beigu gājiens.
Viņa māte sastrādājas ar tēvoci, lai viņu nogalinātu.
...bija neveiksmīga gangsteru slepkavība.
Un viņa psihoterapeite ir tā, kas palīdz viņam to saprast.
Dienu pirms šaušanas
tu man teici, ka viņa turpināja atkal un atkal runāt
par ziņām, kurās stāsta par mātēm, kas izmet savus bērnus pa logiem.
Beigu beigās viņš viņu nosmacē.
Mammu, es zinu, ko tu izdarīji. Tavs vienīgais dēls.
Bet tad es nodomāju, ka tas varētu būt seriāls.
"SOPRANO ĢIMENE" PILOTSĒRIJA
Mēs to aiznesām uz visiem kanāliem.
Fox, ABC, CBS un NBC. Neviens to negribēja.
Un Less Mūnvess teica: "Scenārijs ir ļoti labs, ļoti smieklīgs,
bet viņš apmeklēs psihiatru?
LESS MŪNVESS BIJUŠAIS CBS IZPILDDIREKTORS
Vai esi nolēmis, ka viņš lietos Prozac?"
Tāpēc es teicu: "Jā, laikam jau tā varētu teikt."
Un viņš teica: "Nu, tad nē."
Tā kā tas bija strupceļš.
Bet tad es teicu: "Vai nevaram vērsties HBO?"
Labākā izvēle televīzijā.
Mēs meklējām savu ceļu no laika, kad 1985. gadā tur ierados.
Televīzija tolaik sastāvēja no lielākajiem trīs vai četriem kanāliem,
ja ieskaita arī Fox.
Mēs uz viņiem raudzījāmies ne tik daudz kā uz konkurentiem,
bet gan kā atzīmi, ar kuru mums sevi jāsalīdzina.
KRISS ALBREHTS BIJUŠAIS HBO IZPILDDIREKTORS
Un mēs zinājām, ka mums jābūt citādiem.
HBO centās sevi pierādīt.
KAROLĪNA ŠTRAUSA BIJUSĪ HBO PREZIDENTE
HBO bija pazīstams ar boksu un filmām.
Par tādu kā pārmaiņu brīdi kļuva "Sandersa šovs".
Tāpēc, ka kāds ir sēdējis manā krēslā.
Varbūt tā bija lāču mamma.
Bezjēdzīgais resnuli, vienkārši uztraucies par dīvānu un centies neko nesabojāt.
Tas bija sākums idejai, ka HBO varētu darīt kaut ko atšķirīgu,
labāku par to, ko rādīja citi kanāli.
Mēs sākām domāt, vai mēs varam iesaistīties seriālu biznesā.
Ak vai.
Šillingers ir mājās.
Mēs izstrādājām "Ozs".
Viņš nav tik slikts, Daien.
Kādas narkotikas tu lieto?
Un "Sekss un lielpilsēta".
Būtībā tas bija tāds darba stils, kas izpaudās,
atrodot lieliskus stāstniekus un ļaujot viņiem darīt savu darbu.
Tāpēc tad, kad ieradās Deivids, es jau pazinu viņa darba vēsturi.
Viņš bija īsts televīzijas veterāns un bija strādājis pie dažām labām lietām,
bet vēl nebija guvis atpazīstamību.
Mēs ar Denīzi aprecējāmies. Tas bija 1968. gadā.
Pāris tēvoči pasauca mani malā un teica: "Tev jātiek prom no šejienes."
Viņi teica: "Tu nepaliksi precējies, ja paliksi šeit."
Jo viņi zināja, kādi bija mani vecāki.
Un viņi patiesībā runāja par manu māti.
Mana sieva nebūtu varējusi to paciest.
Mana mamma bija jukusi.
Tāpēc mēs izbraucām kāzu naktī un devāmies uz Kaliforniju.
Mēs šķērsojām visu valsti, un es saņēmu ziņu,
ka saņemšu stipendiju Stenfordas universitātes filmu skolā.
Atceros, kā kāds man teica,
ka Amerikas vēstures īsā versija ir tāda, ka mēsli peld uz rietumiem.
Kad es šeit ierados, es to sapratu.
Alkatraza.
Daži no lielākajiem noziedzniekiem tur sēdēja.
Pat Kapone.
Iesēdināja par izvairīšanos no nodokļiem, jo neko citu nevarēja piesiet.
Viņš tur nosēdēja 11 gadus un 1947. gadā nomira no sirdstriekas.
Protams, ka tas bija sen.
Es Stenfordā mācījos divus gadus.
Es veidoju filmu "Baga Manuso uzplaukums un sabrukums" savam diplomdarbam.
Mums šķita, ka filma ir Godāra stilā.
Nezinu, ko domājām, ka Godārs dara, bet mēs to nedarījām.
Mani sauc Manuso.
Es esmu grieķis vai grieķu izcelsmes, lai kā jūs to vēlaties saukt.
Mamma, vislieliskākā dāma, kāda jebkad ir dzīvojusi.
Izmetīsim šo līķi un būsim beiguši.
Beidz smaidīt, mīlulīt.
Maitasgabals!
Mammu, viņi man iešāva mugurā.
Pēc divu gadu studijām,
mēs ar draugu uzrakstījām scenāriju,
un rakstniecības pasniedzējs aizsūtīja to Rojam Haginsam,
kas bija ietekmīgs TV producents.
Bet mēs par to kaut kā aizmirsām.
Mēs ar Denīzi pārcēlāmies uz Losandželosu, kur īrējām dzīvokli,
un Denīze dabūja darbu advokātu birojā.
Es sāku meklēt, bet nevarēju atrast darbu.
Visbeidzot, es dabūju darbu uzņēmumā Clover Films.
Tās filmas...
"RĪKĻU GRIEZĒJI" 1970. GADS
Desmit kilometrus no šejienes
ir golfa laukums un klubs, ko ieskauj vācu gvarde.
Katrs sasodītais vācu kareivis ir jānogalina.
Vienu no filmām mēs filmējām izdegušā daudzdzīvokļu kompleksā
Las Virgenes kanjonā.
Tas bija vācu cietoksnis vai kas tamlīdzīgs,
ko tagad apdzīvo tikai vācu prostitūtas.
Man tajā bija neliela loma,
un man bija jābūt pirmajam režisora asistentam,
bet man nebija ne jausmas, ko es darīju.
Un pati filma galvenokārt sastāvēja no vieglas sūkāšanas un seksa.
Es Clover Films uzrakstīju filmu ar nosaukumu "Vampīra kaps".
Nē!
Kas tu esi?
Esmu tavs dēls! Dēls, kas tika ieņemts kapā.
Jā.
Tas bija neprāts.
Kamēr biju tur, dzirdēju ka Rojs Haginss,
kurš pirms diviem gadiem izlasīja to scenāriju,
gribēja nolīgt mani, lai es uzrakstītu kādu sēriju.
Tā es dabūju savu pirmo darbu televīzijā.
Seriālā ar nosaukumu "Drosmīgie: Advokāti".
Un tur tas bija,
tur bija mans vārds televīzijā.
Bet es nekoncentrējos uz to, lai apgūtu režiju,
lai gan es gribēju būt filmu režisors.
Jā.
Es ne... Varbūt man bija kauns
operatoram jautāt: "Kā tu dari šo un kā tu dari to?"
Pēc tam es gadiem ilgi mēģināju rakstīt filmām,
bet neviena no tām netika uzfilmēta.
Šķiet, tas bija 1973. gadā, kad Rakstnieku ģilde devās streikā,
un man nācās doties piketēt pie Paramount studijas,
tieši pie Demila vārtiem.
Un tas bija lieliski vienkārši tur atrasties.
Tur bija visi šie profesionālie rakstnieki,
ar kuriem es kopā piketēju.
Un ar nepacietību gaidīju, kad varēšu doties uz piketu,
jo es sāku izjust, ka es patiešām esmu Holivudā.
Es iepazinos ar Polu Pleidonu, kas bija "Neiespējamās misijas" montāžas režisors.
Man nebija aģenta, tāpēc Pols man sarunāja aģentu.
Es parakstīju līgumu ar viņa aģentūru.
Un, kad streiks bija galā,
bija šovs "Iluzionists" ar Bilu Biksbiju.
Biksbijs atveidoja iluzionistu, kurš atrisināja noziegumus
un sakāva sliktos puišus ar šallēm un cepurēm.
Atkāpieties!
Viņi mani uzaicināja strādāt par stāstu redaktoru.
Un tad es nonācu pie "Rokforda failiem".
Tad strādāju ar "Es aizlidošu" un pēc tam ar "Ziemeļu ekspozīciju".
Tā kā es biju televīzijas industrijā.
Problēma bija tā, ka zināju robežas.
Es tāpat tās vienmēr pārbaudīju, bet cietu sakāvi.
Apraides tīklu sanāksmes bija briesmīgas, tas, ko viņi...
Viņi pārliecināti uzskatīja...
ka iemesls, kāpēc jūs to rakstījāt, tas, kas jums visvairāk patīk,
ir tas, ko viņi izvēlēsies.
Tāpēc, ka biju pieradis strādāt televīzijā,
"Soprano ģimene" būtu bijis mafijas seriāls, kurā nevienu nenogalina,
tāpēc, ka es domāju, ka viņi to negribēs.
"SABIEDRĪBAS IENAIDNIEKS" 1931. GADS
Tad es atcerējos visas tās Džimija Kegnija gangsteru filmas.
"Krusttēvā" neviens netika nogalināts?
Kāpēc lai to izlaistu?
Tāpēc es to pārrakstīju, iekļaujot slepkavību.
Tieši tad HBO sāka izrādīt patiesu interesi par šo seriālu.
Tas nebija tikai: "Tev jārāda slepkavība."
Tai bija jābūt daļai no stāsta.
Tai bija jābūt neatņemamai stāsta un kultūras sastāvdaļai.
Mums bija svarīga tikšanās ar Deividu.
Mans iespaids bija: "Labi, šis ir apraides tīkla cilvēks,
bet viņš jau mums parādījis,
ka viņš nedomā kā tradicionāls apraides tīkla puisis."
Un viņa skatījums uz pasauli bija uzreiz redzams.
Šie tēli viņam bija kā otrā āda.
Šai pilotsērijai bija viegli piekrist.
Vēlies sākt no šejienes vai...
Kad notiek proves, es īpaši nereaģēju, proti, es saku: "Ak, tas ir ļoti labi!".
- Tiešām labi. - Paldies, Denis.
Liels paldies, un cilvēki aiziet.
Proves ir ilgs process.
- Vienkārši sākt? - Kad vien esi gatavs.
Tad man bija brokastu sanāksme.
Mani uz konsultāciju uzaicināja atkritumu izvešanas kompānija.
Labi, Lielais, kāds ir stāsts ar Triboro torņiem?
Būvlaukuma vadītājs vēlas pagarināt līgumu ar Diku.
BIG PUSSY
Būvlaukuma vadītājs vēlas pagarināt līgumu ar Diku,
bet šie Kolāru brāļi...
Pamēģināsim vēlreiz. Ļaujiet man saņemties. Esmu ļoti noguris.
Jā, Kolāru brāļi,
viņi ir kaut kādi Čehoslovākijas imigranti vai kas tāds.
Viņi varētu ietaupīt gandrīz miljonu gadā,
ja Kolāru brāļi izvestu atkritumus, nevis Diks.
Viņi maksā 40 reizes vairāk mēnesī par pieturas nozagšanu.
Tur jau tā lieta. Tā nebūs. Viņi teica, ka tad, ja var pateikt...
...tiem komunistu priekšniekiem Čehoslovākijā, lai iet ieskrieties,
viņš to var pateikt mums.
Arī Čehijā mēs mīlam cūkgaļu.
Vai esat kādreiz ēdis mūsu desas?
KRISTOFERS
Redzi, es domāju, ka desas ir tikai itāļu un Jimmy Dean.
Es domāju, ka desas ir tikai itāļu un Jimmy Dean.
Redz, ko var uzzināt, apvienojot dažādas kultūras?
Mans tēvocis Evzens nezina, ka esmu šeit.
Bet, ja mums izdosies panākt progresu, man viņam būs jāpastāsta.
Mums jāpanāk progress, Emīl.
Mums jāaptur šis neprāts.
Atkritumu bizness mainās.
Mēs esam jaunā paaudze. Mums ir kopīgas problēmas.
Atkritumu bizness mainās, saproti?
Jaunā paaudze. Mums ir kopīgas problēmas.
Emīl
Kur tu gāji vidusskolā? Polijā?
Es neesmu polis.
Kas ir Čehoslovākija?
Tas ir poļu paveids, vai ne?
Mēs ieradāmies šeit, kad man bija deviņi. Es mācījos Rietumeseksā.
Tu spēlēji futbolu ar manu brālēnu Gregoriju.
- Viņš mācījās Būntonā. - Kur ir manta?
Jā.
Apciemojuma iemesls. Viss tev ir sagatavots.
Pārbaudi mantu, Īmel.
Emīls.
Nofilmēts.
Ideja par seriālu HBO kanālā tolaik
nebija diez ko prestiža.
Atklāti sakot, tas bija sava veida televīzijas tirgus pagrabs.
Tā tiešām bija.
Bet man ļoti patika šis tēls. Man šķita, ka viņš ir uzjautrinošs.
Kad pirmo reizi izlasīju scenāriju, viņa vārds bija Dīns Moltisanti.
Godīgi sakot, es nezināju, kas ir Deivids Čeiss.
Un es nezināju, ka viņš ir itālis, kad ieraudzīju viņa vārdu scenārijā.
Tas man lika domāt: "Kas ir šis puisis,
kurš veido seriālu par itāļiem?" Un viņš tāds nav.
Skorsēze un Kopola bija itāļu izcelsmes amerikāņi.
Bet es pie tā ļoti smagi strādāju un aizgāju pie Deivida.
Deividam ir ļoti nopietna sejas izteiksme.
Maikls ienāca, un viņš bija lielisks, bet es to neizrādīju.
Ļoti labi.
Un es izgāju no turienes ar domu: "Tas nenotiks."
"Nav svarīgi. Viņš nav itālis. Ko viņš vispār zina?"
Viņš saka: "Kas, pie velna, viņš tāds ir? Viņš pat nav itālis. Pie velna viņu."
Bet...
LĪVIJAS MĀJA - DIENA
Kas tur ir?
Tu aiz sevis aizslēdzi durvis.
Šķita, ka mēs bijām apskatījuši 100 aktrises.
Šis ir veco ļaužu pansionāts.
Viņas visas ieradās, nospēlēja traku itāļu mammu.
Tu neliksi mani veco ļaužu pansionātā.
Esmu redzējusi, kā šīs sievietes pansionātos bļaustās kā idiotes.
LĪVIJA
Un nebija ne tuvu.
Tā kā tēls bija balstīts manā mātē, es zināju, cik tālu no tā viņas bija.
Bet tad ienāca Nensija Mārčanda.
Pazinu viņu kā Pinšona kundzi, laikraksta izdevēju no "Lū Grants".
Atgādināšu jums, Granta kungs ka šis laikraksts nav The New York Times.
Par to atceros katru reizi, kad to paņemu rokās.
Es arī.
Es gribētu, lai mums būtu viņu resursi, taču mums tādu nav.
- Ja gribat, lai atkāpjos, tā arī darīšu. - Es tā neteicu.
Bet man vajag, lai jūs man apliecinātu, ka varam uzvarēt, ja vērsīsimies tiesā.
- Vai man sākt ar klapīti? - Nē.
Nodomāju, ka tas ir neprāts. Tas nestrādās.
Bet viņa atvēra savu muti un bums.
Esi kopā ar aktīvām sava vecuma sievietēm.
Viņas dara lietas. Viņas dodas uz dažādām vietām. Viņas iet dejot.
Esmu redzējusi, kā šīs nabaga sievietes pansionātos vārās kā idiotes.
Ēd savu baklažānu.
Un es teicu: "Ak mans Dievs." Un loma bija viņas.
Ja tavam tēvocim ir darījumi ar Artūru, un es pat negribu zināt, kādi tie ir,
tad viņš zina, ko viņš dara.
Un es nezinu.
Nu, es zinu tikai to,
ka meitas labāk rūpējas par savām mātēm nekā viņu dēli.
Jā, un es to jau esmu dzirdējis tūkstošiem reižu.
Visi man vienmēr teica, ka nav nevienas tādas kā mana māte.
Bet, kad visi mani radinieki sāka skatīties šo seriālu, viņi teica:
"Ak Dievs, tā ir tante Norma. Tā ir tava māte."
Es teicu: "Nevar būt."
It kā mana māte parādītos caur viņu.
Sagaidu, ka šovakar tevi redzēšu
Entonija Juniora dzimšanas dienas ballē ar ziti sacepumu.
Tikai tad, ja mani savāks un atvedīs mājās.
Es nebraucu, kad tiek prognozēts lietus.
Gandrīz visu savu karjeru
esmu spēlējusi gaumīgu dāmu.
Un es patiešām novērtēju
iespēju spēlēt šādu uzbrūkošu sievieti,
jo man nekad nebija bijusi šāda iespēja.
Braukšana nāk par labu. Izmanto to vai tiec vaļā, man jāiet uz darbu.
Protams.
Bēdz prom!
- Nolasi rindiņu. - Man tās nav.
Kad sākotnēji ierados,
es piedalījos provēs piecām dažādām lomām.
Kas bija tā sieviete?
Pieteicos par Tonija Soprano mīļāko.
Ko, tu pārbūvē atkritumu izgāztuvi?
Neizturies pret mani kā pret bērnu.
Es zinu kādu intīmāku vietiņu.
Kas bija tā sieviete restorānā?
Labāk nespēlējies ar to cepuri.
Beigu beigās viņi izvēlējās kādu citu.
Ļoti labi.
Bet Deividam es patiku.
Domāju, ka viņam patika tas, ka es biju itāliete un smukiņa,
bet es nedomāju, ka seriāls ir par itāļiem,
bet gan par operas dziedātājiem.
Tas ir nepieņemami.
Pirms divām nedēļām veicu rezervāciju uz astoņiem.
Kā jau izskaidroju, cilvēki nepamet savus galdiņus,
un pirms jums ir piecas kompānijas.
Nedomāju, ka pieteicos uz viesmīles lomu.
Tad saņēmu zvanu: "Vai vēlies spēlēt šo lomu?"
Un es teicu: "Protams."
Bet es nevarēju norunāt savu vienīgo rindiņu...
Borglunda kungs, šobrīd tiek sagatavots jūsu galdiņš.
...jo es tik ļoti satraucos būt blakus Lorēnai no "Labie puiši".
Kārena. Es biju ar Kārenu. Es miru nost.
Viņš sāka mani aiztikt. Sagrāba mani.
Es liku viņam apstāties. Viņš neapstājās. Es viņam iesitu.
Un tad viņš kļuva pavisam dusmīgs.
Lorēna starp mums bija vienīgā zvaigzne,
pateicoties filmai "Labie puiši" un pāris citām.
Taču sākumā atlases cilvēki viņu izvēlējās Karmelas lomai.
Karmela noteikti bija kaut kas tāds, ko HBO ar viņu apsprieda.
Bet es gāju uz provēm, gribot Melfi lomu.
Un Deivids bija mazliet pārsteigts.
"Kāpēc gribi atveidot Melfi?"
Es teicu: "Jo es esmu cita sieviete nekā pirms vairākiem gadiem,
kad spēlēju Kārenu Hilu "Labajos puišos",
es vairs negribu spēlēt to lomu.
Doktore Melfi mani ieintriģē. Esmu bijusi terapijā."
- Jūs esat bijusi terapijā. - Viennozīmīgi.
Un tā mēs ar Deividu ļoti daudz runājām par terapiju.
Un es domāju, ka mēs nekad neesam redzējuši izglītotu itāļu sievieti.
Tas mani priecē.
Un es nedomāju, ka Tonijs gribētu kādu, kas nav itāliete.
Un tā es tiku pie Melfi lomas.
Es teicu: "Labi, bet tev būs jāsēž ļoti mierīgi ar rokām klēpī.
Jāpieklusina savu balsi."
- Labi, Deivid? - Jā.
- Labi. - Sapratu.
Labi. Lieliski.
Man vienmēr bija jāstrādā pie tā, lai savaldītu savu pacilātību.
Un es mēģināju apglabāt Lorēnu, lai Melfi iznāktu ārā
un būtu pavisam atšķirīga no manis.
Viņa nepavisam nelīdzinājās man.
Es nekādā ziņā neesmu Melfi.
Trauksmes lēkmes ir īstas psihiatriskas ārkārtas situācijas.
Ja nu tu brauktu ar automašīnu.
Ļaujiet man jums ko pateikt.
Mūsdienās visi iet pie psihiatriem un konsultantiem.
TONIJS
Viņi piedalās Sallijas Džesijas Rafaelas šovā un runā par savām problēmām.
Kas notika ar Gēriju Kūperu?
Ar to spēcīgo, kluso tipu.
Viņš bija amerikānis.
Šis puisis nebija kontaktā ar savām jūtām.
Viņš vienkārši darīja to, kas jādara.
Mēs meklējām Toniju.
Mēs sākām Losandželosā un tad pārcēlāmies uz Ņujorku.
Mēs noklausījāmies daudzus un vienkārši nevarējām viņu atrast.
Vaffanculo, ko?
Bet tad es lūdzu Stīvenu Van Zandtu nolasīt Tonija rindas.
- Gatavs? - Tur viņš bija, rokenrola zvaigzne.
Tas man daudz nozīmēja.
Es mēdzu atskaņot tos Springstīna albumus, un paskatījos uz šo mazo itāļu puisi
un vaicāju: "Kas tas tāds? Viņš mazliet līdzinās Pačīno."
Starp citu,
es vēlos teikt, ka nav nekā neparasta
tajā, kā The Rascals ģērbās.
Notika tā, ka tieši pirms provēm
mēs ar sievu skatījāmies Rock & Roll Hall of Fame,
un tur Stīvens Van Zandts iesildīja The Rascals.
Nekā savāda.
Ģērbies The Rascals tērpā.
Pirmo reizi The Rascals es redzēju Keyport Roller Drome,
Kīportā, Ņūdžersijā.
Tieši tā.
Nē, tad nebija The Fillmore. Tajos laikos nebija arēnu.
Rokenrols skanēja slidotavās, kur tam bija vieta.
Es viņai teicu: "Šim puisim jābūt seriālā."
Un, ņemot vērā to, kā rokmūziku pārdod, nākamgad mēs varētu tur atgriezties.
Es nezinu, bet...
Es saņemu daudz scenāriju mūzikā, nevis aktierspēlē. Es nebiju aktieris.
Un man piezvana Deivids Čeiss. Es paceļu telefonu.
Kāda bija tā pirmā saruna?
Tas bija mazliet savādi, jo viņš jautāja: "Ko tu domā?"
Es teicu: "Domāju, ka tas ir lielisks scenārijs. Par kādu mūziku tu domā?"
Viņš teica: "Nē, es gribu, lai tu tajā piedalies."
Es teicu: "Es neesmu aktieris.
Vai tad tas nav priekšnosacījums visām šīm televīzijās lietām?"
Un viņš teica: "Tu esi aktieris.
Tikai tu vēl to nezini." Saprotat?
Tāpēc es teicu: "Labi, nu. Varbūt šeit runā liktenis."
Ļaujiet man jums ko pateikt.
Mūsdienās visi iet pie psihoterapeitiem un konsultantiem.
Viņi piedalās Sallijas Džesijas Rafaelas šovā un runā par savām problēmām.
Kas notika ar Gēriju Kūperu?
Jā, ar spēcīgo, kluso tipu.
Viņš bija amerikānis.
Viņš nebija kontaktā ar savām jūtām. Viņš darīja to, kas viņam bija jādara.
Un tie cilvēki zināja,
ka līdzko Gērijs Kūpers nonāks kontaktā ar savām jūtām,
viņi vairs nevarēs viņam aizvērt muti.
Šāda disfunkcija, tāda disfunkcija, disfunkcija vaffanculo.
Viņa lasījums bija labs. Nekad nebiju redzējis neko līdzīgu.
Un es nodomāju, ka, jā, tas varētu būt Tonijs Soprano.
Bet beigās HBO saka Deividam: "Paklau, ar viņu viss ir kārtībā,
bet es negribu paļauties uz kādu, kurš nekad nav spēlējis, saproti?"
Viņš saka: "Labi, nu,
tādā gadījumā es tev uzrakstīšu lomu, kas vēl neeksistē."
Es nodomāju: "Oho, šis puisis ir traks. Viņš ir patiešām..."
Sandrīn, šis galdiņš visu vakaru dzers uz mūsu rēķina.
Bet viņš neuzrakstīju lomu padotajam vai padomniekam.
No sākuma es biju kluba īpašnieks.
- Nofilmēsim vēlreiz. - Klapīte.
Bija ļoti grūti atrast aktieri, kas atveidos Toniju.
Ļaujiet man jums ko pateikt.
Mūsdienās visi iet pie psihoterapeitiem un konsultantiem.
Viņi piedalās Sallijas Džesijas Rafaelas šovā un runā par savām problēmām.
Kas notika ar Gēriju Kūperu?
Ar to spēcīgo, kluso tipu. Viņš bija amerikānis.
Viņš nebija kontaktā ar savām jūtām. Viņš darīja to, kas jādara.
Ja viņi panāktu, ka Gērijs Kūpers ir kontaktā ar savām jūtām,
viņi nevarētu viņu apklusināt.
Disfunkcija šāda, disfunkcija tāda, disfunkcija vaffanculo.
Vēl viens, kurš bija tuvu, bija Maikls Raspoli.
Lieliski.
Bet tad mēs beidzot atradām Džimu.
Es saņēmu zvanu,
Deivids Čeiss gribēja satikties kādos 8.30 no rīta.
Viņa izvēle kopīgi brokastot, nevis...
tas uzreiz man neiepatikās, nezinu, kāpēc.
Bet mēs labi pavadījām laiku un daudz smējāmies par savām ģimenēm un mātēm.
Tad es biju uz noklausīšanos.
Pirmajā reizē es pusē to pārtraucu un teicu: "Tas ir galīgi garām.
Es to nedaru pareizi.
Ja gribat, lai atnāku vēlreiz, es atnākšu un izdarīšu citādi."
Viņš aizgāja pirmās noklausīšanās vidū, izgāja ārā...
kā Vans Morisons.
"Tas ir galīgi garām. Es to nedaru pareizi." Un aizgāja.
Bet mēs domājām, ka viņš ir lielisks.
Mūsu atlases direktori uzaicināja viņu pie manis uz mājām.
Viņš nolasīja ainu, un tas bija kā sprādziens.
Es jums ko pateikšu.
Mūsdienās visiem jādodas pie psihoterapeitiem un konsultantiem,
jādodas pie Sallijas Džesijas Rafaelas un jārunā par savām problēmām.
Kas notika ar Gēriju Kūperu? Spēcīgo, kluso tipu?
Viņš bija amerikānis.
Viņš neuztraucās par savām jūtām. Viņš darīja to, kas jādara.
Viņi nezināja, ka tad, ja viņš sāktu runāt par jūtām,
viņi nevarētu viņu apklusināt.
Jo disfunkcija šāda, disfunkcija tāda
un disfunkcija vaffanculo.
Tas bija diezgan acīmredzami, kad Džims to izdarīja.
Viņš bija Tonijs.
Zini, dažkārt...
dzīve ir laba.
Dzīve bieži vien ir laba.
Piemēram, īsts Regaleali.
Mēs bijām atlasījuši visus, bet mums vēl nebija Karmelas.
Karmela.
Man ir jāatzīstas.
Mēs veicām noklausīšanos tieši pirms filmēšanas.
Ko tu dari?
Gatavoju vīnu, lai iemestu to tavā sasodītajā sejā.
Tu vienmēr visu tā dramatizē.
Uz priekšu, atzīsties, lūdzu. Vienkārši izdari to.
Viņa atveidoja ainu no pilotsērijas,
kurā viņš atzīstās viņai, ka lieto Prozac.
Es lietoju Prozac.
Ak mans Dievs.
Es eju pie psihoterapeites.
Ak mans Dievs. Manuprāt, tas ir lieliski.
Domāju, ka tas ir tik brīnišķīgi. Domāju, ka tas ir tik drosmīgi.
- Es nodomāju: "Oho, te viņa ir." - Es domāju, ka tas ir tiešām lieliski!
Varētu padomāt, ka biju kā Hanibāls Lekters.
Domāju, ka tas ir lieliski.
Psiholoģija nelabo dvēseli. Tas ir kas cits.
Bet tas ir sākums. Tas ir kaut kas. Es tagad apklusīšu.
Es zināju, kas ir šī sieviete, un biju pārliecināta, ka mani neizvēlēsies,
jo līdz tam mana pieredze bija tāda,
ka, ja jūs piesakāties itāļu izcelsmes amerikānietes lomai,
jums tā ir arī jāizskatās.
Un man šķita, ka bija citas aktrises, kas izskatījās atbilstošāk,
tāpēc biežāk tika nolīgtas.
Bet es devos uz noklausīšanos,
un nākamajā dienā viņi zvanīja un teica: "Loma ir tava."
Un es nodomāju, ka tā laikam ir viena no tām prastajām producēšanas kompānijām.
Noklausās un filmē.
Atzīme.
Vai kāds teiks "aiziet"?
Un aiziet.
Vecmāmiņ, šī vieta ir diezgan jauka.
Kas tur notiek?
Ļoti labi.
Piezvanīji tam puisim Tribekas torņos?
DEIVIDS ČEISS: Sagaidi, kad es tev dodu mājienu sākt.
Aiziet.
Meitenes, brokastīs ar dzērveņu sulu nepietiks.
Nofilmēts. Labi.
DEIVIDS ČEISS: Aiziet.
Kā, pie velna, sauc to vietu?
DEIVIDS ČEISS: Triboro torņi.
Jēziņ.
Filmējam!
Paklau.
Kāds grib saldējumu?
DEIVIDS ČEISS: Runā.
Piezvanīji tam puisim no Triboro torņiem sakarā ar pārvadāšanas līgumu?
Nofilmēts! Filmējam vēlreiz.
Vai viņš uzreiz teica, ka grib to režisēt?
Jā, tas bija nākamais svarīgais lēmums.
Mēs neko daudz nezinājām par to, ko darām,
tāpēc mēs nevienam negribējām piešķirt tik lielu kontroli.
Viņš bija iecerējis kļūt par seriāla vadītāju, scenāristu un producentu,
bet, ja viņš to režisētu, tad tā patiešām būtu viņa vīzija.
Kad Deivids par to runāja, bija skaidrs,
ka tas tik ļoti dzīvoja viņa sirdī, dvēselē un galvā,
ka mums tam bija jāpiekrīt.
Ļausim viņam to režisēt.
Aiziet.
Katru gadu šajā datumā, kopš tu biji pavisam maziņa,
mamma un Medova sapucējas un brauc uz New York Plaza Hotel dzert tēju...
Aina, kurā Karmela dodas pie meitas, lai aizvestu viņu uz The Plaza.
Man ir pārāk daudz mājasdarbu.
Medova, tā ir mūsu mazā tradīcija.
Mums vienmēr iet tik jautri.
Godīgi sakot, man tas likās muļķīgi jau tad, kad man bija astoņi gadi.
Es dodos tikai tāpēc, ka tev tas patīk.
Es atceros kaut ko par Deivida režiju šajā ainā...
Nofilmēts.
...kas man lika saprast, ka tas viņam ir personiski.
Viņš runā par kaut ko tādu, kas, iespējams, patiešām ir noticis...
Filmējam!
vai kaut ko, ko viņš tajā laikā patiešām pārdzīvoja kopā ar sievu un meitu.
Bet es atceros, ka nodomāju: "Viņš nav tikai režisors.
Tas ir personiski."
Tu vēlies man kaut ko pateikt?
Mammu, tu apzinies, cik daudz patiesībā nozīmē doties slēpot uz Aspenu?
Tu domā, ka tas notiks katru gadu?
Kā stulbā tēja un smalkmaizītes viesnīcā Plaza?
- Atā. - Aizver manas durvis, lūdzu.
Un nofilmēts.
- Nofilmēts. - Labi.
Vai bijāt satraucies, filmējot pilotsēriju, domājot,
ka šī ir jūsu lielā iespēja būt par režisoru?
Jā. Protams, ka biju satraucies, jā.
Pirms tam es biju režisējis dažas filmas, bet, jā, es biju ļoti nervozs.
Es daudz paļāvos uz operatoru Aliku Saharovu.
Atceros, ka tā bija pirmā vai otrā pilotsērijas izmēģinājuma nedēļa.
Deivids ienāca birojā, uzlika kājas uz galda,
ar drūmu skatienu paskatījās ārā pa logu.
ALIKS SAHAROVS OPERATORS
Es jautāju: "Deiv, kas noticis?"
"Es nezinu, kurš skatīsies šo mēslu."
Tas ir labs scenārijs, vecīt. Tas ir labs scenārijs.
Es skaidri atceros, ka viņš teica,
ka negrib veidot vēl vienu televīzijas projektu.
"Pārkāpsim visus noteikumus."
Es negribu tipiskus televīzijas kadrus.
Segums ir garlaicīgākā lieta pasaulē.
Parasti tas ir galvenais segums, divi kopējie un divi tuvplāni.
Tātad būtībā jūs sadalāt ainu sīkās detaļās.
Tas nemaz nebija kinematogrāfiski.
Mēs runājām par Bertoluči, mēs daudz runājām par Kopolu,
piemēram, "Krusttēvs", mēs runājām par Mārtinu Skorsēzi.
Mēs runājām par Polaņski.
NEIENĀKT AIZLIEGTS IENĀKT
"Ķīniešu kvartāls" filmas valoda
bija ļoti tuva tai, kādu vēlējāmies izmantot "Soprano ģimenē".
Aina, kurā Džeiks Gitss ar automašīnu brauc cauri apelsīnu dārzam.
Nekusties!
Tas bija šablons ainai,
kurā Tonijs un Kriss dzenas pakaļ kādam puisim pie biroja ēkas.
Kretīns!
Tonij, pagaidi!
Tad es teicu: "Labi, tad es vēlos ielikt kameru iekšpusē."
Iekšā strādā divi puiši, kad viņiem pabrauc garām.
Un tad viņi lec.
Cilvēki jautāja: "Kāda tam jēga?"
Bet tas labi nostrādāja.
Un pēc tam kamera tiek turēta rokās,
kad Tonijs izkāpj no mašīnas un sāk dauzīt to puisi.
- Viss kārtībā? - Man ir salauzta kāja.
Tajā ir ļoti daudz "Ķīniešu kvartāla" ietekmes.
Es tev sadošu pa kauliem, kretīn!
Kur ir mana nolādētā nauda?
- Nofilmēts. - Mana vaina.
- Es nepagaidīju pietiekami ilgi. - Vēl vienu.
Kad strādājat televīzijā, tā ir viena aina pēc otras.
Tāpēc ir jāiemācās ļoti ātri sagatavoties,
jo vienā ainā tu runāsi ar savu dēlu.
Nākamajā ainā tu kādu sit.
Un nākamajā ainā mīlējies ar savu sievu.
Tā ir nepārtraukta emociju maiņa visas dienas garumā.
Ir jāspēj ļoti ātri pārslēgties.
Par ko tu runā? Mēs to apspriedām.
Soprano kungs?
Lorēna un Džims, mēs mēģinājām trīs dienas tieši pirms filmēšanas.
Klau, viss, ko es stāstu, tas viss pāries.
Apstājies uz mirkli.
Viņam tas bija jautājums par attieksmi, kāda tev ir, ieejot psihiatra kabinetā?
Bija lietas, pie kurām viņš nebija pieradis.
Viss kārtībā. Nekas traks. Tas esmu es.
Un es ne... Tā ir mana vaina. Nespēju koncentrēties.
Man nevajadzētu tā teikt. Sveika.
Vai jums ir bijusi personīgā pieredze ar psihoanalīzi?
Jā.
Citiem vārdiem sakot, jūs to neizdomājāt.
Jūs zināt, kāda ir sajūta.
Esmu bijis dažās no tām telpām. Ne ilgstoši.
Bet zināt, kāda ir sajūta, atrodoties tajās telpās.
Jā. Tad, kad es sāku filmēties seriālā, es to nezināju.
Tas mani aizveda pie tā.
- Vai tas jūs piespieda tur nonākt? - Jā, viennozīmīgi.
Vai tā bija izpēte vai realitāte?
- Nē, tā bija realitāte. - Tā bija realitāte.
Tas bija palīgā sauciens. Nu, kā?
Jā, protams.
Noskalojiet viņu ar šļūteni.
- Vēlies Kleenex? - Nē, pie velna.
Jūs man liekat svīst, doktor.
Džims nekad nebija bijis terapijā.
Tāpēc bija jautri viņu mazliet virzīt, provocēt,
savā ziņā manipulēt.
Tas bija ļoti intīms brīdis.
Jā, un tieši tāpēc es to dievināju. Tieši tāpēc gribēju Melfi lomu.
Man šķita, ka viņš ar mani ir tuvāks nekā ar citiem.
Un es to dievināju.
Klapīte.
Jums ir spēcīgas izjūtas.
Ļaujiet man ko pateikt. Es pusotru semestri mācījos koledžā.
Tāpēc es saprotu Freidu. Es saprotu terapijas ideju.
Bet manā pasaulē tā nestrādā.
Vai es varētu būt laimīgāks? Jā. Jā. Kurš gan nevarētu?
Nofilmēts.
Aiziet.
Džimam bija savs veids, kā viņš kļuva par Toniju Soprano.
Viņš saprata savu tēlu.
Bija kāda aina, kurā Kriss bija saīdzis.
Tonijs pieiet pie viņa un saka...
Pietiks. Kas tev kaiš?
Scenārijā es biju ierakstījis,
es biju iztēlojies, ka Tonijs saka: "Hei."
Es to biju iztēlojies šādi.
Es tevi nogalināšu.
Bet Gandolfīni izrāva viņu no krēsla.
To viņš pats izdomāja. Tā nebija scenārijā.
Un nofilmēts. Sasodīti lieliski.
Lielākoties es devu norādījumus, un viņš teica: "Nu, tu tā izdari."
Filmējam.
Es darīju kaut kādas muļķības.
Un viņš vēlāk pateica manai sievai: "Zini, tajā pilotsērijā
es tikai attēloju to, kā Deivids uzvedas."
Nofilmēts.
Sākumā atceros, kā Džimijs teica:
"Kā Deivids tik daudz zina par mani?"
Varbūt viņu audzināšanā bija līdzības.
Deivids uzauga Ņūdžersijā, Džimijs uzauga Ņūdžersijā,
itāļu ģimenes, tur ir daudz līdzību.
Mums vienkārši saskanēja. Viss saskanēja, saprotat?
Deivids uzauga Ņūdžersijā,
tāpēc viņš var paņemt daudzas lietas no reālās dzīves.
Lietas, kuras nenostrādātu, bet viņš var likt tām nostrādāt.
Tie nebija tūlītēji panākumi.
Tā bija ļoti savāda pilotsērija.
Atklāti sakot, klaji nekomerciāla.
Bērni, nāciet šurp! Nāciet šurp, viņi mēģina lidot!
Nāciet, mazuļi cenšas lidot!
Pamatideja.
Skat, tās cenšas lidot.
Bariņš pīļu uzrodas bosa baseinā.
Pīles aizlido, viņam ir nervu sabrukums.
Vai jūtaties nomākts?
Kopš pīles aizlidoja.
Laikam jau.
Pīles, kas ieradās, pirms zaudēji samaņu.
Parunāsim par tām.
Šī ir hita seriāla premisa?
Neviens īsti negaidīja, ka to turpinās uzņemt.
Dr. Kozimano ielika mani slimnīcā.
Veica man visu veidu testus.
Viņi pārbaudīja pilotsēriju četrās dažādās vietās.
Konektikutā, Dalasā, vēl divās... es aizmirsu.
Pārsteidzoši, bet vislabāk tai gāja Konektikutā.
Tas ir galīgi garām.
Protams, tā ir pilna ar itāļiem un...
- Tā ir tuvu Ņūdžersijai. - tā ir tuvu Ņūdžersijai, jā.
Tu nevari pieņemt tādu dāvanu no Tonija Soprano.
- Nekādā gadījumā. - Uzklausi mani, Šarmēna...
Viņi teica, ka testēšana ir parādījusi, ka Artija sieva Šarmēna Buko
bija seriāla morālais centrs, un mums vajadzētu koncentrēties uz viņu.
Bet biļetes bija bez maksas.
Tonijs ir strādnieku vadītājs.
Artūr, lūdzu, pieaudz reiz.
Vai nerodas jautājumi situācijā,
kurā zobārsti Ņūdžersijas Donu nosūta
pirmajā klasē uz norvēģu tvaikoņa?
Beidz, Artūr.
Kāds zaudēja savus ceļgalus to biļešu dēļ.
Viņa bija lieliska, Ketija bija lieliska, bet ne par to bija šovs.
Un tas prasīja veselu mūžību.
Šķiet, ka pagāja desmit mēneši, pirms jums deva zaļo gaismu.
Pagāja ilgs laiks, jo tas bija pamatīgs lēciens.
Jo tāda ir vienošanās, ko noslēdzat ar seriāla vadītāju.
Jūs sakāt: "Labi, es došu jums vairākus miljonus dolāru,
un mēs vairākus gadus pie tā strādāsim,
un mēs radīsim kaut ko. Es varu tev uzticēties?"
Viņi beidzot teica: "Jā." Un man jums jāsaka,
ka es par to jutos tik pateicīgs.
Nē, jūs mani neliksiet pansionātā.
- Mamm, tu neklausies. - Tas nav...
Patiesībā es biju savas karjeras beigās.
Patiesībā es beidzot grasījos pamest darbu televīzijā
un strādāt par rakstnieku.
Tad uzradās "Soprano ģimene".
Sajūta bija tāda, it kā es būtu bijis briesmīga okeāna vidū.
- Mammu. Mammu. - Entonij, cilvēki šeit ierodas nomirt.
Un nonācis uz pamestas salas, skaistas, ar palmām apaugušas salas.
Es nodomāju: "Esmu glābts."
Ak mans Dievs!
Izsauciet kāds ārstu!
Tātad notika tas, ka HBO teica: "Uz priekšu, vecīt."
Viņi uzticas mākslinieku instinktiem.
Tas bija tas brīnišķīgākais.
Man laikam bija pareizais koncepts.
Un viņi nolēma man uzticēties.
Tās dienas rītā, kad man palika slikti, es domāju.
Ir patīkami būt kaut kā pašā sākumā.
Es ierados par vēlu. Es zinu.
Taču pēdējā laikā man rodas sajūta, ka es ierados beigās.
Labākais ir pagājis.
Šķiet, ka daudzi amerikāņi tā domā.
Es domāju par savu tēvu. Viņš nekad nav sasniedzis tik daudz kā es.
Taču daudzējādā ziņā viņam gāja labāk. Viņam bija savi cilvēki.
Viņiem bija savi standarti. Viņiem bija lepnums.
Kas mums mūsdienās ir?
Kad rakstīju pilotsērijas sākumu, es runāju par Ameriku.
Man bija sajūta, ka lietas patiešām iet uz leju.
Šeit tiek pārdots viss.
Viss tiek pārdots.
Un arī smieklīgākais man šķita tas,
ka amerikāņi bija kļuvuši tik materiālistiski un egoistiski,
ka pat mafijas galvai no tā bija slikti.
Gribu zināt, kāpēc šīs ģimenes ieņēmumos nav nekāda pieauguma.
Kur ir nolādētā nauda?
Jums bija jānes peļņa.
Dodieties pie saviem cilvēkiem,
salauziet kādam galvaskausu un radiet pelnītājus.
Izskaidrojiet man.
Kādi divi uzņēmumi tradicionāli ir bijuši noturīgi pret recesiju
kopš pašiem pirmsākumiem?
Daži šovbiznesa aspekti un tas, ar ko nodarbojamies mēs.
Ja tas ir stāsts par mafiju, tad tas ir stāsts par mafiju.
Bet tajā ir arī korupcijas elements, cilvēki, kas darīs jebko, lai nopelnītu.
- Kur ir pārējā nauda? - Tā ir visur.
Visa ideja ir tāda, ka tas vienlaikus ir amerikāņu sapnis
un arī amerikāņu murgs.
Tas bija par naudu un nāvi.
- Un tie savā veidā ir saistīti. - Jā.
Labāk atdod man rotaslietas.
Tas bija kapitālisms vistiešākajā nozīmē.
Viņi zina, ka mēs nevaram uzrādīt kvītis. Gribi, lai viņi mūs apzog?
Un tā bija televīzija,
kas bija instruments, kuru kapitālisms izmantoja, lai pārdotu.
- Jaunais Dodge. - Camel.
- Jell-O. - Kodak.
Jau no paša sākuma es domāju:
"Labi, te mēs esam, mums jau 50 gadus ir televīzija."
Corn Flakes un zemenes.
Un cilvēkiem kaut kas tiek pārdots.
Katras 15 minūtes kaut kas tiek pārdots.
Muļķības. Muļķības. Muļķības. Muļķības.
Esam pie tā pieraduši.
Uz tā ekrāna parādās seja un kaut ko saka.
Tas jūs iespaido.
Un visa pamatā bija nauda, nauda, nauda.
Jums jāsaprot, ka man ir jāiekasē maksa par nenotikušo sesiju.
Labi.
Labi. Lūdzu. Ņemiet.
Un, kā tika pateikts seriālā...
Tas ir pats svarīgākais, vai ne? Sasodītā nauda.
Ņemiet.
Un nu mums vairs nebija reklāmu. Mēs bijām HBO.
Te tā ir.
Visos apraides tīklos, kur vērsos pirms tam, man jautāja:
"Kur vēlies filmēt?"
Es teicu: "Ņūdžersijā."
"Kāpēc?" Es teicu: "Uzskatu, ka tā ir īstā vieta."
Viņš teica: "Tas dārgi izmaksās, nezinu kāpēc gribi filmēt tur."
Kad devos uz HBO, viņi teica:
''Šeit teikts, ka tas notiek Ņūdžersijā.
Jūs to filmēsiet Ņūdžersijā, vai ne?"
Un es nodomāju: "Ak mans Dievs. Esmu debesīs."
Es tiešām jutu:
"Pie velna pēdējos 30 gadus, te nu es esmu."
Apraides tīkls to filmētu Losandželosā
un filmētu otrās grupas ainas Džersijā, atrastu
lokācijas, kuras varētu kopēt, lai radītu
šo brīnišķīgo ilūziju.
"Es tiešām esmu Džersijā."
Mēs turpināsim, filmēsim lietū.
Man patīk, kad ir mākoņains, jo krāsas kļūst piesātinātas un bagātīgas.
Mēs sākām meklēt tādas vietas,
kas nebija vienkārši lokācijas.
Mums ir jāatrod vietas, kurām piemīt raksturs,
kas būtībā varētu būt paralēls mūsu varoņiem, vai ne?
Viss, kas jādara, ir jāņem līdzi kamera un jāfilmē.
SILVERCUP STUDIJA
Mēs visus interjerus filmējām Kvīnsā un visus eksterjerus...
Es aizliedzu filmēt eksterjera kadrus ārpus Ņūdžersijas,
jo es gribēju, lai tas būtu reālistiski.
Es labi pazinu Ņūdžersiju.
Piemēram, Ņūdžersiju pļavu, smagās rūpniecības apvienojums
ar lielāko pilsētas mežonīgo apgabalu pasaulē.
Mārtinam Skorsēzem nepatīk šis seriāls.
Viņš teica: "Es nesaprotu, kāpēc vajadzīgi visi šie koki."
Pirms tam visas mafijas filmas bija Manhetenā vai Bruklinā.
"KRUSTTĒVS" 1972, DIR. FRĀNSISS F. KOPOLA
DŽERSIJA IR MAFIJAS CENTRS
Un es zināju, ka Ņūdžersijā darbojas mafija,
pazinu bērnus, kuru tēvi bija bukmeikeri, kredītdevēji.
Soprano māja atradās
pilsētā, uz kuru mēs pārcēlāmies, kad es mācījos astotajā klasē.
Tur bija daudz mežu un dīķu.
Tajā pašā laikā kāds vīrietis tika uzspridzināts savā garāžā.
Iedarbināja savu mašīnu...
Tāpēc es par to zināju, un domāju, ka tas varētu nostrādāt.
Tas seriālam piešķīra pavisam citu nokrāsu.
Un, manuprāt, tā bija atšķirīga kultūra.
Tonijs un Karmela bija priekšpilsētas iedzīvotāji.
Tā ir ar biezumiem.
- Tev patīk biezumi. - Ne tik daudz.
Man patīk ar mazliet biezumiem.
- Par ko, pie velna, tas bija? - Es tev uzrakstīšu sarakstu.
Jauna spēle.
Viņam ir parasta ģimene, bērni.
Aiziet, Medov! Aiziet!
Viņa meita spēlē futbolu.
Kā ķieģeļu siena, mazā! Ķieģeļu siena!
Panāc šurp.
Viņš ļoti mīl savu sievu.
Domāju, ka viņa ir ģimenes pamats.
Viņam ir parasta dzīve.
Mafija ir viņa darbs. Tas ir viņa darbs.
Tas nav godīgi!
Viņam papildus ir vienkārša ģimene,
kas rada tikpat daudz problēmu, ja ne vairāk kā viņa darbs.
Kad izvēlaties projektus,
kas ir svarīgākie faktori, Džim?
- Kas ir svarīgākais? - Scenārijs.
Kad seriālam deva zaļo gaismu,
jums bija jāsavāc scenāristu komanda.
Vai tas bija sarežģīti, vai bija
jāsaprot, kā sastrādāsieties ar vairākiem scenāristiem?
Jā un nē. Pirms tam biju strādājis ar scenāristiem, tāpēc zināju, ko sagaidīt.
Bet šim seriālam bija jābūt citādam.
Es negrasījos pieņemt televīzijas scenāriju līmeni.
Es domāju: "Dievs, mēs esam brīvi. Patiešām iedziļināsimies tajā."
Es ierados uz otro sēriju, tas bija pēc pilotsērijas.
Viņš stāstīja par to, kas bija sagatavots, proti, par sezonas gaitu,
ar ko viņš vienmēr ienāca, bet nekā vairāk par to viņam nebija.
Tagad, pateicoties kino cilvēkiem, kas ienāk šajā biznesā,
ir jāpaiet pieciem gadiem, jums ir jāizstāsta
un jāzina viss, un mēs neko nezinājām.
Patiesībā jau pašā sākumā Deivids teica:
"Ja tas nenostrādās, es aizeju."
Un piedodiet man, HBO, bet tajā brīdī viņi nekur nebija tikuši.
Tas bija strupceļš.
Un viņi arī nezināja, vai tas nostrādās.
Bet viņi deva mums pilnīgu brīvību.
Tā bija mūsu mākslinieciskā pieredze. Tā es to sajutu.
- Klusumu, lūdzu. - Klusumu.
Tas bija smags darbs, ļoti daudz stundu.
Darba stundas bija nežēlīgas, un filmēšanas laukumā rakstnieki bija
jau no rītausmas.
- Prieks tevi redzēt. - Labrīt.
Tu kavē. Kur tu biji? Gulēji?
Līdz redzējām torņus, braucot mājās no Ņūdžersijas
ap trijiem no rīta.
Varbūt pagulējām septiņas stundas un tad sākām no jauna,
bet, kad esat tajā vecumā vai kad strādājat tādā veidā,
ko gan citu var iesākt?
Tāpēc mēs visi tā strādājām.
Tā bija vislielākā jautrība, kādu varat iedomāties.
Jā, es ar to lepojos.
Joprojām mana mīļākā rindiņa visā seriālā.
-"Es viņus redzu, bet neticu viņiem." - Nē, mana mīļākā bija...
Deviņi simti ebreju turējās pretī 15 000 romiešu karavīru.
"Un romieši, kur viņi ir šodien?" Robina uzrakstīja šo rindiņu.
Tu uz viņiem skaties, pakaļa.
Lieliski.
Tas bija lieliski.
Aiziet, vienkārši izdari to.
Ceturtajā epizodē, kad mēģinājām atrast Krisa draudzeni,
uzaicinājām Dreju Demateo uz lasījumu.
- Kur noliki mašīnu? - Tur, aizmugurē.
Es tur neiešu.
Neviens mani neizsekoja.
Bet tu nezinātu, ja izsekotu.
Ak, jā, Tonijs Soprano ir noslēpies uz mana aizmugurējā sēdekļa.
- Tev ir paranoja. - Atved mašīnu uz šejieni.
Zinu, viņš ir paslēpies.
Tas varētu būt viņš. Hei, Tonij! Vai varbūt...
Viņa dabūja lomu, jo scenārijā bija teikts: "Au!" Bet viņa teica...
Auč!
- Nāc šurp. - Laid mani vaļā!
"Auč!" Tā. Viss. Tu esi nolīgta.
Tas bija lieliski.
- Tas bija lieliski. - Paldies.
Dzirdēju, kā māsiņa teica, ka tu piekakāji savas bikses.
- Tā tiešām notika? - Aizej pēc mašīnas.
Tā ir mana specialitāte, jo esmu no Kvīnsas,
lai gan centos to atstāt pagātnē.
Visas meitenes manā apkaimē
bija itālietes.
Bija jārunā šādi. Nejoko.
Visam bija jābūt desmit zilbēm.
Man tiešām tas izdevās.
Un tas viss ir pateicoties tev.
Un es nevarēju pielietot akcentu bez nagiem.
Ne pusi no tā es nevarēju bez ieveidotiem matiem un grima.
Varbūt vienkārši aizmirsti par darbu un esi ar mani?
Ak, jā.
Būšu viena no tām sievām kā Karmela Soprano,
zīdīšu bariņu sīko
un tad pavadīšu atlikušo dzīvi sporta zālē
ar savām strijām.
Taisnība.
Māsīcai ir ass prāts, bet kam viņa to pielieto?
Vīrs, kurš pat nespēj pateikt, no kurienes nāk nauda.
Ziniet, tas, kā Deivids bija izplānojis visu to stāstu...
un sērijas, kas sekoja pēc tam.
Es biju pārsteigta.
Es zvanīju mammai no taksofona un nolasīju viņai visu scenāriju.
Kad mēs publicējām scenāriju,
tas iznāca tieši pirms filmēšanas.
Visa komanda to lasīja, saprotiet?
Viņi tos lasīja. Viņi gribēja zināt.
Viņiem tas sagādāja prieku.
Kad atgriezāmies, lai sāktu filmēt pirmo sezonu,
mēs ieraudzījām nākamos scenārijus, un tad es sapratu...
tas ir patiešām ģeniāli un sarežģīti, un tiešām riskanti.
Deivids vienmēr teica,
ka televīzija vienmēr mēģinājusi likt jums justies labi.
Seriāli par policiju. Kāpēc tie ir tik lieliski?
Jo beigu beigās sliktais puisis nonāk cietumā.
Pasaulē ir zināma kārtība.
Pastāv zināms taisnīgums.
Deividam interesēja pilnīgi pretējais.
1. SEZONAS 5. SĒRIJA "KOLEDŽA"
Tu esi mafijā?
Kur?
Organizētajā noziedzībā vai kā to sauc.
Tās ir pilnīgas muļķības. Kurš tev to teica?
Tēti, es visu dzīvi dzīvoju mūsu mājā.
Redzu, kā ierodas policija.
Esmu redzējusi, kā kaut kur dodies trijos no rīta.
Nekad neesi redzējusi, kā Dr. Kuzamano dodas izsaukumā trijos no rīta?
Vai Kuzamano bērni kādreiz ir atraduši 50 000 dolāru krūgerrandos
un .45 automātisko pistoli, meklējot Lieldienu olas?
Esmu atkritumu biznesā.
Visi uzreiz domā, ka esi mafijā.
Tas ir stereotips, un tas ir aizskaroši.
Un tu esi pēdējā, no kā es to gribētu dzirdēt.
Labi.
Mafijas nav.
Kad HBO redzēja piekto sēriju, viņi teica:
"Tu radīji vienu no dinamiskākajiem tēliem televīzijas vēsturē,
un tu to sabojāsi."
Kas, pie velna?
Man šķiet, ka tikko redzēju Fabianu Petrulio.
- Atgādini man, kas viņš ir. - Viņš bija pirms tevis?
Kļuva par informantu pirms desmit gadiem, kad viņu pieķēra ar heroīnu.
Tā maitasgabala dēļ daudzi tika arestēti.
Daudzi no mūsu loka.
Viņš bija liecinieku aizsardzības programmā,
bet viņu izmeta.
Esmu tavs kareivis, Antonio.
Tas ir mans pienākums, kā mēs vienmēr esam runājuši.
Šis ir mans lēmums.
Man pašam par to jāgalvo.
Džimijs sūta sveicienus no elles, tu, kretīn!
VAR DZIRDĒT SATRAUKUMU.
Es pieminēju to scenārijā.
PĪTERA ACIS IZSPIEŽAS. ĶERMENIS RAUSTĀS UN SPĀRDĀS.
Un atbilde bija - tu jutīsies citādi, kad to redzēsi.
- Labrīt, žurka. - Kas tu esi? Kas notiek?
Nesmīdini mani. Tu maitasgabals!
- Tedij, mēs kaut ko varam sarunāt. - Tonijs. Mani sauc Tonijs, kretīn.
Zini, cik lielās nepatikšanās esi? Tu devi zvērestu un lauzi to.
Un, kad mēs to redzējām,
tas bija vēl problemātiskāk nekā tad, kad to redzēju scenārijā.
Lūdzu, Tonij, lūdzu.
Džimijs sūta sveicienus no elles.
Kriss saka: "Es tagad redzu, cik tas ir šausmīgi,
un mēs tiešām visu zaudēsim. Cilvēki... Viņi viņu ienīdīs."
Vai jūsu galvenais varonis varētu būt noziedznieks, slepkava?
Vai galvenajā lomā var būt antivaronis? Un tās bija nopietnas debates.
Es iebildu, ka skatītājiem tiešām nepatiks Tonijs,
ka mēs vēl to neesam nopelnījuši.
Tā bija tikai piektā sērija.
Es teicu: "Kris, padomā par to."
Kā gāja?
Vīriešu un sieviešu attiecība ir 48 pret 52, kas ir lieliski.
Viņš ir Meinā, un viņš ierauga to žurku.
Viņš ir mafijas vadītājs.
Ja viņš nenogalinās to puisi,
cilvēki zaudēs savu ticību viņam vai arī interesi par viņu.
Tāpēc, ja Tonijs viņu nenogalinās,
viņam nevar ticēt, un tad viss seriāls ir neticams.
Un es nodomāju, ka, jā, izklausās loģiski.
Tāpēc es teicu Deividam: "Problēma tāda, ka viņš ir sliktais,
tāpēc atradīsim, kā Toniju mazliet attaisnot."
Deivids nedaudz izmainīja upuri.
Viņš kļuva par vēl draudīgāku tēlu nekā sākotnēji.
Mēs beigās nodomājām:
"Mēs ar Krisu to nerakstīsim, mēs to nerežisēsim."
Tāpēc beigu beigās,
ja jūs nonākat domstarpībās ar seriāla veidotāju,
jums viņam ir vienkārši jāuzticas.
Labāk.
Viņi mūs atstāja pilnīgi vienus, un mēs darījām dažādas dīvainas lietas.
- Oho, Junior. - Ko?
Viena no sērijām ir par Dominiku.
Tēvocis ir kūsā.
Viņam patīk apmierināt sievietes ar muti.
Vai es teicu "kūsā"? Gribēju teikt, ka esi krūmā.
Sešdesmit piecus gadus vecs vīrietis, par to ir visa sērija.
Es lasu scenāriju un saku: "Nevaram tā darīt."
Kas tā par smaku?
Un mēs tā izdarījām.
- Vai jūs bijāt suši bārā? - Par ko, pie velna, viņš runā?
Nezinu.
Domāju, ka tev garšo baccala, tēvoci.
Kāpēc tu ēd suši?
Tu zināji, ka tu pārāk daudz runā?
Uz dienvidiem no robežas, Meksikas virzienā
Paskatieties vēl nedaudz pa labi. Paldies.
Pirmā sezona tika uzņemta 1998. gada vasarā.
Tā tika palaista ēterā 1999. gada janvārī.
Domājām, ka esam labi pastrādājuši.
Domājām, ka tas bija kaut kas īpašs, bet vai cilvēki to skatīsies?
- Maik, kāds tev uzvārds? - Imperioli.
Un tas bija svarīgs jautājums. Vai cilvēki to skatīsies?
- Ziniet, vardarbība... - Viltīgais maita!
...rupjības, kailums.
- Marone. - Pienācis laiks vannai.
Vai kam tādam ir vieta televīzijā?
Domāju, ka tas prasīs astoņus vai desmit seriālus,
pirms cilvēki pie tā pieradīs, jo tas bija kaut kas tik atšķirīgs.
Tas bija tik atšķirīgs, saprotiet? Nē.
SKATĪTĀJI SAJŪSMĀ
Divu, trīs nedēļu laikā tas kļuva par hitu.
Jau no paša sākuma atsauksmes bija ārprātīgi lieliskas.
The Times to atzina par 20. gadsimta izcilāko popkultūras darbu.
Tas tā bija.
MEISTARDARBS LIELISKI UZRAKSTĪTS - REVOLUCIONĀRS
Tas bija tik neticami, ka Saturday Night Live izveidoja parodiju.
The San Francisco Examiner saka, ka "Soprano ģimene" ir tik labs seriāls,
ka ir bail novērsties no ekrāna, kad to rāda,
baidoties, ka tas pazudīs un es būšu spiests sevi nogalināt."
The Chicago Tribune paredz, ka "Soprano ģimene" kādu dienu aizstās skābekli,
ko elpojam, lai paliktu dzīvi."
The Houston Chronicle saka: "Salīdzinot ar puisi, kurš radīja "Soprano ģimeni",
Mikelandželo ir kretīns."
Iznāca atsauksmes, un tās visas bija lieliskas,
atskaitot vienu puisi Maiami.
GANGSTERIS PUSMŪŽA VECUMĀ IR VĀJŠ PAMATS SERIĀLAM
Un kāds cits kritiķis teica: "Mēs nezinām, kur ir viņa līķis.
Viņš ir mucā kaut kur Maiami līcī." Vai kaut kā tamlīdzīgi.
Priekā!
Tas kļuva tik veiksmīgs un populārs, un pats labākais bija tas,
ka cilvēki rīkoja picu ballītes un kopīgi skatījās seriālu.
Tā doma, ka cilvēki ēd itāļu ēdienu un dzer itāļu vīnu,
un skatās šo seriālu ģimenēs...
tas mani aizkustina pat tagad.
Katrs svētdienas vakars bija "Soprano ģimenes" vakars.
"Apklustiet visi!"
Mēs ēdīsim mocarellu un prosciutto, un mēs skatīsimies šo seriālu.
Mēs izdarījām neiespējamo.
Apvienojām saspēli starp aktieriem, scenāriju un uzņemšanas kvalitāti.
Aiziet, aiziet. Ejiet iekšā.
- Tam jābūt vaļā. - Atstāj lietussargu.
Artij, paldies Dievam.
"Soprano ģimene" tiešām izmainīja televīziju.
Sveiks, kā klājas, Tonij?
Bet cilvēki saprata: "Tu vari būt provokatīvs."
Paskaties uz to iemīlējušos rūķīti.
Pārkāpt robežas.
Ak Dievs, Artij, tu izglābi mūsu dzīvības.
Skaisti, Artij. Paldies tev.
Varat pārdefinēt to, ko cilvēki ir gatavi un vēlas skatīties savās mājās.
Sūds.
- Hei! - Hei!
Tu teici "mēsls".
Pagaidiet mirkli.
Es gribētu uzsaukt tostu.
Par manu ģimeni.
Kādu dienu jums būs savas ģimenes.
Un, ja paveiksies, jūs atcerēsieties mazos mirkļus.
Tādus kā šis...
kas bija labi.
Priekā.
Pirmā sezona visu iekustināja.
Taču uz Deividu tika izdarīts milzīgs spiediens.
Viņš latiņu uzstādīja ļoti augstu.
Un to katru gadu ir jāuzstāda arvien augstāk.
Tas bija tikai sākums.
TURPINĀJUMS SEKOS...
Tulkoja: Kitija Krūmiņa