МАФИОТЪТ, ЧАСТ ІІ: ДЕЙВИД ЧЕЙС И "СЕМЕЙСТВО СОПРАНО"
Имате ли снимка?
Вълнението за "Семейство Сопрано" достигна апогея си миналия юли...
ХАРИСЪН, НЮ ДЖЪРСИ, 2000 г.
...когато 14 000 кандидат-мафиоти се явиха на кастинг
в непривлекателния Харисън в Ню Джърси.
Броят им беше между 10 000 и 25 000 души.
Това беше след първия сезон.
Опашката стигаше чак до магистралата...
ДЕЙВИД ЧЕЙС СЪЗДАТЕЛЯТ
...и беше невероятно.
Движете се, хора. - Дами, излезте напред.
Очевидно се беше разчуло,
че трябва да си носят снимка.
Имаше полицаи, пожарникари, учители.
Кой не иска слава и пари?
Ще ви кажа едно нещо. Аз съм човекът за "Семейство Сопрано".
Няма по-голям италианец от този. Никой не изглежда така.
С приятеля ми се издокарахме.
Преди нас имаше 482 000 души.
Не знам имаме ли някакъв шанс.
Господине, елате насам, ако искате...
Напуснете района!
Ще ви арестуват, ако не си тръгнете.
Полицията в Харисън се страхуваше за безопасността
и прекрати кастинга.
Прослушването завърши.
Голяма част от дошлите можеха да се радват, че са си пуснали снимката
и могат да разчитат на късмета си.
В групата открихме Джини Сак.
Беше учила в моята гимназия, но след мен.
Беше козметичка и не беше актриса.
Какво е това?
Виеше ми се свят, имах ниска кръвна захар.
Какво стана с плодовата салата?
Трябваше да спреш цигарите. - Никотинът води до пристрастяване.
Какво ти става? Защо крещиш?
За секунда не съм се съмнявал в нея.
Знам, че напълнях през последните години.
Виждам как мъжете гледат другите съпруги.
Не те ли гледам по същия начин?
Не е ли било винаги така?
Обичам те.
С времето разбрах, че публиката се е разделила
на два типа.
Една част от нея искаше драматичен сериал.
Другата група бяха тези, които искаха
по-малко приказки, повече убийства.
Във филма тонът не беше лесен, в смисъл,
че светлината се редуваше с мрак.
Трябваше да са готови за двете по всяко време
и навсякъде.
За мен е много важно
мракът да е смесен с хумор. И когато мисля за това,
се сещам за първите погребения, на които ходех като дете.
Видях дядо ми умрял,
дочувах малоумни разговори
и глупости от една от лелите ми.
Мислех си: "Какво говорят тези хора?
Баща им лежи там в ковчег".
Като сценарист, това ме впечатли.
Погледни я. Тя първа ми направи чекия,
на мен и на Винсент Манискалко в уличката зад пилешкия пазар.
Джуниър.
Господи, какво говоря на погребението на тази жена.
Да вървим.
За "Семейство Сопрано" бих казал,
че не знам дали е драма, или комедия.
Например Тони Сирико...
Той беше сериозен гангстер,
но комедията започна да излиза на преден план.
По дяволите!
Абсурдът, който е част от него.
Моля ви! - Целият съм в отровен бръшлян.
Роден съм в Бруклин и съм израснал на улицата.
Още имам цимент по обувките. Добре познавам живота там,
както и много хора с такъв живот.
Вече започна да ме сърби.
Не носеше грим, а ходеше в салони за тен.
Ето така. Държеше рефлектор и почерняваше.
Това наистина беше Тони. Винаги имаше тен.
Героят ми е като мен.
Но не казвайте на никого.
Когато Кейтлин завърши колежа,
годината ще е някъде 2027 или нещо подобно.
Тя прилича на теб. Тогава няма да е завършила четвърти клас.
Какво правиш? - Нищо.
Край. Много добре. Проверете.
Тони Сирико беше много взискателен по отношение на външния си вид.
Никой не пипаше косата му.
Нямаше фризьори, на които да разреши да я докоснат.
ТЕРЪНС УИНТЪР, ПРОДУЦЕНТ
Той ми каза, че ставал в 3.00 ч сутринта да учи репликите.
Сресвал си косата и пръскал лак за коса във въздуха.
Облакът покривал косата му.
Правил го няколко пъти, докато е готов за снимки.
Какво правиш?
3 СЕЗОН, 11 ЕПИЗОД
Ще копаеш. - Правехме "Сухи борове".
Глупако, започвай работа.
Знам, че земята е твърда. Действай по сибирски.
Поли и Кристофър трябваше да го убият.
Завеждат го в гората и мъжът се измъква.
После те се загубват в гората.
Чакай малко.
Въртим се в кръг. Как е възможно?
Един от аспектите в епизода е, че когато видиш Поли...
Нека да бъде сатен.
...забелязваш идеалната му прическа.
Извинете.
Идеята е той напълно да премине
към своя най-лош вариант.
По дяволите!
Изгубих си обувката.
Той е в много лошо състояние.
Казах на Тони Сирико:
"Сега косата ти трябва да изглежда така".
Той не искаше. Аз казах: "Стига, Тони!
Това е смисълът и ти го знаеш...
Поли е в много лошо състояние".
Съгласи се и приглади косата. Казах: "Стига, Тони!".
Накрая се съгласи и си разроши косата.
Реших да снимаме, преди да се е отказал.
Само тогава го видяхме
с такава коса. - Имаш майонеза на брадичката.
Какво? - Майонеза! Майонеза!
Сериалът стана по-сложен. С Дениз купихме къща във Франция.
Отидохме да работим там и да завършим следващия сезон.
Тя работеше в градината.
Седях там, докато тя подрязваше растенията.
Разказвах й историите.
Влиянието й беше изключително.
Винаги бяха по 13 епизода.
Правех 13 колонки.
После изписвах името "Тони".
Какво прави той в първи епизод? Какво прави във втори?
Какво се случва... В това беше завръзката.
После добавих Кармела. Какво прави тя?
Тя имаше свой сезон.
"Крис". Всеки имаше по един, посветен на него.
Някои имаха по два-три. Тони имаше две-три реплики
за това какво става с него в този сезон.
Връщах се и предавах нахвърляното на сценаристите.
Разбираха каква е посоката на сезона.
Сядахме заедно.
"Знам какво пише там за първи епизод.
Но за какво всъщност ще става въпрос?"
Така се градеше драмата.
Накрая се срещат в мазето.
Сядахме и говорехме глупости, както правим сега...
Добре. - ...по цял ден.
Говорехме за това и глупост след глупост...
И накрая излизаше нещо хубаво.
Седяхме с приятели
и си говорехме какво сме правили вчера.
И това преминаваше в история, като например "Веднъж ми се случи..."
и това или онова.
Понякога Дейвид подсказваше неща като
"Какво е най-лошото нещо, което сте сторили на някого в една връзка?".
Тони, кажи ми. Как така повече няма да те видя?
Защото преспа с Ралф. - Изведнъж си станал морален.
Нямам морал, но имам правила.
Разказваме история и това е терапевтично.
Години наред бяхме заедно.
В тази стая сме преминали през разводи,
раждания на деца, смърт на родители
и всякакви други неща от живота.
Актьорът е инструментът за изразяване на идеите.
В следващия...
Разказах историята за началото на моето писане.
Учех за актьор. - Това клас за сценаристи ли е?
Това стана част от първия епизод, който написах.
Татко, помогни ми!
Татко, помогни ми! Татко!
Можеш да ми се довериш. Вярвай ми.
Разказах им как съм ходил при екстрасенс.
Така в сериала Поли отиде при медиум.
Чарлс Пагано. - Откъде знаеш?
Каза, че е първият, но усещам много повече.
Ей! - Този се смее.
Отровен бръшлян ли?
Иска да знае дали още сърби.
Не се шегувай с мен. На кого говориш?
Всичките ми истории...
ФРАНК РЕНЗУЛИ, СЦЕНАРИСТ
...идват от личните ми преживявания,
от гледане, слушане и наблюдаване.
"Грейди корт" 26. - 26, добре.
Израснал съм в тази сграда.
Това е моят известен апартамент. Номер 107.
Отраснах в квартал "Маверик" в Източен Бостън.
Тук крадяхме от магазините,
за да си изкарваме пари като деца.
Когато бях на 13-14 години,
попаднах в местния клуб за социални контакти
при съседите гангстери.
Щом ще ме канят на танци, дано федералните да побързат.
"Хлапе, направи ми една услуга. Измети пода."
Занимавах се с игра на карти.
Да. Ще участвам. - За теб 400.
Зад затворените врати бях с тези хора.
Боби, не гледай пода. Гледай мен.
Щом влезехме заедно в стаята,
за да създаваме героите като Боби Бакала...
Плячката принадлежи на победителя.
Защо не се разкараш, преди да съм наврял книгата ти с цитати в задника ти?
...или Ричи Април...
В пандиза медитирах върху това нещо.
Върху кое?
Не можеш да си представиш колко ясно виждаш нещата.
Медитирал ли си някога? - Аз ли?
...Бийнзи. - Луд ли си?
Не толкова, колкото бях преди.
Но достатъчно да извадя нечие око.
Рич, какво става тук?
Тук можех да дам своя принос въз основа на опита ми с мафиотите.
Подмазваш се на Тони Сопрано и ти се случиха чудеса.
Погледнете чичо Джуниър
или Тони и Поли Уолнътс.
Дребнави и ужасни хора.
Чувствах се свободен да говоря каквото искам.
Това беше стаята на сценаристите.
Пишехме за лоши хора, а те правят лоши неща.
Трябваше да достигнем тази част от себе си.
РОБИН ГРИЙН, СЦЕНАРИСТ
Говорехме неща, които в днешно време ще предизвикат неодобрение.
Можеше да ни вземат за расисти, сексисти
и какво ли не още.
За известно време мислехме, че ще ни трябва помощник...
После разбрахме, че няма да ни трябва.
Ако тя е с бански костюм... Сериозно ли говориш?
Тя ще остане на вратата и когато той излиза...
Как направи прехода от член на актьорския състав
към сценарист?
Започнах да пиша,
но не с цел героят ми да изиграе по-пикантни неща.
Правех го, защото обичах всички действащи лица.
Влюбих се в тях.
Знаете ли какво научих от Дейвид?
Яснота, точност, детайлност.
Всичко беше обмислено. - Сцената трябва да се разгорещи и...
В някои моменти, по време на работа,
Дейвид ставаше, отиваше на канапето,
лягаше и заспиваше. Ние продължавахме да говорим.
Но той всъщност не спеше. Лежеше със затворени очи и мислеше.
Не можех повече да седя и да говоря. Лягах на канапето.
Те продължаваха да говорят. И накрая измислях нещо.
В един момент той ставаше и всички млъкваха.
Вземаше маркер, отиваше на дъската
и написваше подробно историята на развитието на образа.
Дейвид запълваше дъската.
Изписваше три гигантски дъски.
Полудяваше. Запълваше всичко.
Отговаряхме му, че е изключително.
Отвръщахме със съгласие, че това ще се направи.
Отивахме на обяд, връщахме се и той казваше: "Ужасно е".
Изтриваше всичко, което бяхме създали.
Всяка година започвам с думите: "Спомнете си първите пет идеи.
Ще ги изхвърлим.
Не си ги припомняйте. Шестата идея може би ще..."
Включително и аз. - Да.
"Ще я обсъдим.
Всичко, което сме виждали преди това, не е добро."
3 СЕЗОН, 4 ЕПИЗОД
Говорим за важни неща. За живота, смъртта, любовта, насилието.
Млъкни. Не се обръщай.
Гордея се, че не сме представили насилието заради самата му същност.
Никога не съм го намирала... - Отговаряше на героите.
Беше заслужено.
Не смятам, че на когото и да е от нас насилието е било приятно.
Никога не сме казвали, че трябва да покажем кървава сцена.
Беше точно обратното.
Ще ти дам парите си. - Млъквай.
Не! - Млъквай!
Не! - Свали си гащите.
Не! Спри!
Моля те, спри!
Не! - Скапана кучка!
Не! Не!
Спри! Спри!
Изнасилването на Мелфи е много жестоко
и притеснително за гледане,
защото трябва да реши дали да каже на Тони.
Още по-болезнено е, защото е видимо какво й се е случило.
Оставиха ли го да избяга?
Някой някъде е преместил събраните улики.
Не знам какво направиха тези глупаци.
Пуснаха ли го преди процеса?
Мога да го идентифицирам.
Законно е. Трябва да му позволят да не се яви.
Не е възможно. - Казвам ти какво той ми каза.
СЛУЖИТЕЛ НА МЕСЕЦА ХЕСУС РОСИ
"Служителят на месеца" пак е на улицата.
Кой ще го спре? Ти ли?
Кого да намеря да хване този кучи син
и да го разкъса на парчета?
Какво има?
Недей! Какво съм направил?
Стига.
Спомням си, че четях сценария и не го бях довършила,
когато се обадих на Дейвид и го попитах: "Защо?
Защо искаш да я нараниш?
Тя е единствената, която иска да има
чувство за правота
и здрав разум.
Защо я насилваш?
Не мога да довърша. Толкова съм разстроена."
"Лорейн, можеш ли да прочетеш сценария до края?"
Отвърнах: "Да. Добре". И тогава...
Какво има?
Искаш нещо да ми кажеш ли?
Не.
Когато каза "не",
сякаш тон тухли се стовариха върху мен.
Пътят се разделяше и тя трябваше за избере посоката.
Нека да го кажа по друг начин.
Знаеше, че ако сподели за изнасилването...
всичко между тях щеше да свърши.
Не беше ходила 15 години на училище,
за да стане гангстер.
Дори и най-жестоките епизоди
бяха красиви.
Дори този, в който убиват стриптийзьорката.
3 СЕЗОН, 6 ЕПИЗОД
Разказва историята на Медоу в колежа...
Имаш ли презерватив?
...както и на момиче, което щеше да е на същата възраст.
Сериалът винаги шокираше някого с нещо.
Успя ли да се почувстваш добре? Мъж ли си сега?
Стигаш докрай и караш хората да се чувстват неудобно.
Действието се развива без предупреждение.
Идеята е да бъдат изненадани,
да се почувстват объркани
и да се научат да се справят със ситуацията.
Приятели, това е животът.
Не получаваш предупреждение кога ще се случат ужасни неща.
Ралфи пребива до смърт стриптийзьорката.
Трябва да видите колко е отвратителен този човек,
за да разберете, че това са хората, които поддържате.
Виж се.
Интересно е, че от време на време
зрителите си мислят, че тези герои са като забавни мечки,
с които се закачаш в зоопарка.
Истина е до момента, в който им дължиш пари. После вече не са забавни.
И така от време на време напомняме на зрителите,
че това е истинският Тони Сопрано. - Свърши ли?
Благодаря.
Защото тази напитка
е последната, която изпиваш.
Кълна се в бога. Мамо! Моля те!
Казах на сценаристите да имат предвид, че е убиец,
женкар и голям гадняр...
Глупак във всякакъв смисъл.
Може би звучи налудничаво.
Но Тони винаги е най-умният в компанията.
Остарявам и нищо не ми звучи налудничаво.
Не е забавен през цялото време.
Той е от лошите момчета и е изключително жесток.
Искаш ли кафе?
Не.
Винаги съм смятал, че ако липсва реализъм,
това e, защото той e много умислен.
Тони мисли и много се тревожи.
Но с него се случва нещо, което не може да овладее.
Паник атаките. - Да.
Ако не бяха те,
нямаше да отиде на психиатър.
Нямам време да се занимавам с тези пристъпи.
Няколко месеца беше добре.
Но не можеше да си позволи да се излага пред екипа си.
Зад тези пристъпи се крият още много неща.
Беше депресиран, но не разбираше състоянието си.
Имаше много страхове.
Имаш ли угризения за начина, по който си изкарваш прехраната?
Да.
Аз съм тъжният клоун, който външно се смее...
а вътрешно плаче.
Уморявам се само като говоря за това.
Бил съм на много терапии,
но никога психиатърът не те държи отговорен.
Това винаги ме е притеснявало.
Сякаш всичко, което правя,
е да разбера какви са родителите ми,
за да не бъда обвинен. - Ало?
Терапията би трябвало да те направи по-добър човек.
Нека да чуя. - Вместо това той стана по-добър мафиот.
Можеше да схване какво мислят другите...
само за 20-30 секунди.
Искаме да говориш с него.
В края на краищата, той ти е чичо.
Вярно е.
Както казвахме в сериала и по думите на Оливия, "Психиатрията..."
Не е нищо друго освен рекет за евреите.
Това би казала майка ми.
Нищо не знаят. - Именно.
"Мелфи".
За мен беше важно да е италианка.
От кой край си, мила? - Доктор Мелфи.
Родителите на баща ми са от Казерта.
Авелино.
Майка ми щеше да се радва, ако с теб се съберем.
Не трябваше да проявява натиск,
нито да бъде твърде съпричастна.
Какво е общото нещо между всяка жена, майка ти,
съпругата ти и дъщеря ти?
Всички ми вадят душата.
Тя е повлияна от психиатърката,
при която ходех тогава. - Разбирам те.
Италианки са. И какво?
Може би, като ми казваш всичко, разговаряш с тях.
Започнах да разбирам, че с терапията
си осигурявах нова майка.
Какво правехте на терапията?
С нея? - Да.
Получавах нова майка. - Моля?
Разбира се, Тони правеше същото.
Изгради моя образ от всички неща, които смяташ, че липсват
у твоята съпруга и майка ти.
Караш ме да се чувствам като мамино синче.
Но аз съм мъж.
Стоим в кабинета на психиатъра
и анализираме тези момчета. Той е имал нужда от майка.
Мамо?
Майка му е била луда.
Нали знаеш хубавите ми бижута? - Онези от татко ли?
Някои от тези неща са от витрината на "Картие".
Дадох всичко на братовчедка ти Джозефин.
Какво? Хубавите бижута ли? - Винаги им се е възхищавала.
Всички си приличат и оттам започва конфликтът.
Дала си пръстените на "Картие" на братовчедка ми.
А на мен - вибриращ стол? - Жена ти...
Опитва се, защото е италианец и тя му е майка,
но тя знае как да го управлява
и постоянно го прави.
Чуй ме. За да не направиш някаква сериозна беля със себе си
или с наследството на внуците ти, спираш да живееш сама от този момент.
Няма да отида в дом за възрастни. - Тогава ще се обърна към съда.
Ще извадя постоянно пълномощно
и ще те настаня там. - Убий ме още сега.
Отивай!
Вземи касапския нож и ме намушкай.
Ето тук. Сега! Моля те!
Ще ме боли по-малко в сравнение с това, което току-що каза.
Знам възрастни хора, които са вдъхновени.
Ливия беше смесица, постигната с цел,
или просто Дейвид, или някой друг така я е видял.
Но наистина беше смесица. - Сценаристите на "Сем. Сопрано"
бяхме обединени от това, че имахме такива майки.
Имах ужасни отношения с майка ми.
С две думи майка ми
беше скалата в семейството ни.
Баща ми почина в четвъртък. В понеделник
тя беше на работа, а имаше пет деца. Бог да я благослови.
Но нямахме добри отношения.
Обадих й се, когато ме приеха в Университета в Ню Йорк.
"Мамо, приеха ме в университета."
В този момент живеех сам, а тя каза:
"Давам ти шест месеца". И аз й благодарих.
Когато влязох да уча право, й се обадих.
"Приеха ме в правния факултет."
Отвърна: "Поредната вятърничава идея".
Вкарах някои неща в сериала
от общуването с майка ми. Тя живееше в старчески дом.
Кой е? - Аз съм, мамо.
Съседката е оставила водата да тече.
Пак се повтаря.
Това подлуди майка ми.
Стига вече. Колко вода й трябва?
Тече цял ден.
Вода, вода, вода.
Все едно, че живея до Гънга Дин.
Това не е измислено.
Всичко се базира на реалния живот.
Започна от Дейвид и неговия живот.
Но открихме общи проблеми и сходства,
които ни карат да се смеем или ядосваме.
Ако допадаше на Дейвид и на Тони Сопрано,
се превръщаше в част от сериала.
Когато бях на около 9 години,
ходехме на плажа в Белмонт, Ню Джърси.
Излизахме някъде вечерта и слизахме по стълбите.
Баща ми падна и си скъса панталоните.
Майка ми полудя от смях.
И оттам взехме идеята. Повечето хора не разбраха.
"На какво се смее? Толкова е ужасно."
В първия сезон Нанси каза на съпругата ми Дениз:
"Сигурно това същество, което играя, е мъртво".
Смятам, че майка ти има най-малко
това, което наричаме "гранично личностно разстройство".
Фобиите на тези хора са единственото, което съществува за тях.
Светът и другите са в периферията.
Тези хора не изпитват любов и състрадание.
В оригиналния сценарий
и в последния епизод от първи сезон
Мелфи му казва, че майка му ще го убие.
Кучко, става дума за майка ми.
Той отива в дома за стари хора.
Взема една възглавница.
И я удушава. Това беше във филма.
Така щеше да бъде и в сериала.
Но Нанси имаше рак на белите дробове и емфизема.
Когато краят наближаваше, ми каза: "Дейвид, искам да работя".
Майка ти получи удар. - Това променяше цялата история.
Моля?
Вчера новините по телевизията я разстроиха.
Не е моя работа. Просто се случи. Спешната помощ...
Ще живея хубав, дълъг и щастлив живот, за разлика от теб.
Достатъчно. - Така ли?
Продължавайте напред.
Исках да направя добро, а ти се опита да ме убиеш.
Не ви разбира.
Смее се. Вижте изражението на лицето й.
Вижте й лицето. Смее се.
Хайде! - Махнете се от мен.
Да. Оставихме я да работи.
Не съм била винаги перфектна, но се опитвах да направя най-доброто.
Знам, че на никого от вас не му беше приятно
да му казвам какво да прави.
Бебетата са като животни. Не са по-различни от кучетата.
Някой трябва да ги научи да различават доброто и злото.
НЕКРОЛОЗИ НАНСИ МАРЧАНД
Не живя дълго.
Беше чудесна.
Хората харесваха Ливия. Радваха й се.
Не помня колко хиляди пъти ги чувах да казват:
"Тя е като баба ми! Тя е точно като леля!".
При това майка ми, която беше моделът,
беше според мен абсолютно странна
и в някаква друга вселена.
Някои имат проблеми с майките си. Мисля, че не съм бил единствен.
Но наистина смятах, че майка ми е в някаква друга вселена.
Всичко се свеждаше до страховете, ужасите и тревогите й.
Това, което тогава не разбирах,
е нещо, което схванах много години по-късно.
Живеех в Калифорния и говорех с майка ми по телефона.
Беше вече към края на живота й. Заговорихме се за дядо ми.
И тя изведнъж каза: "Като с леля Луиз. Той не искаше да я нарани".
Попитах я какво има предвид.
Отвърна, че той я ритнал, но не искал да го прави.
Попитах я какво иска да каже.
Тя каза, че я е ритнал във вагината.
Моля?
Повтори, че я е ритнал във вагината.
Попитах какво се е случило.
Каза, че не знаела, но се омъжвала на следващия ден.
И той бил разстроен.
Тогава си помислих...
Нещата започнаха да ми се изясняват.
Спомням си, че майка ми пищеше от кошмари и повтаряше:
"Татко, вдигни си панталоните! Недей! Татко обуй си панталоните!".
Нямах доказателство, но е бил лош, а също и бащата на баща ми.
Някои от тях бяха от Южна Италия.
Дойдох в Холивуд да правя филми.
Но се отклоних в телевизията
и станах сценарист
заради слабостите си.
Страхувах се да бъда режисьор, а и бяха замесени пари.
СЕМЕЙСТВО СОПРАНО
На втората година от сериала агентът ми ме покани на обяд.
И ми каза:
"Вече имам впечатление, че си запазена марка.
Казвам го, защото можеш да направиш
всички филми, които искаш".
Мнозина може би биха зарязали всичко. Вероятно е трябвало така да постъпя.
Но толкова много харесвах "Семейство Сопрано",
че останах с него.
През цялото време говореха за изграждане на вселена.
Колкото повече работех по "Семейство Сопрано",
толкова по-малко можех да гледам нещо друго.
Не го разбирах.
Не беше във вселената, в която съществувах.
Не само героите, но и аз живеех там.
Всичко се въртеше около тях. - Какво става?
Историята излиза от героите.
И в тази малка вселена отново и отново
всеки герой сключваше сделка с дявола.
Ставаше въпрос за пари и смърт.
Защо трябва да се отървем от тялото? - Що за тъп въпрос?
Всички бяха сключили сделка с дявола.
Един от проблемите е заемът.
Спри за малко.
Мелфи също я беше сключила.
Не знам в каква посока тръгва историята...
но има няколко етични правила, които трябва да обсъдим.
Това, което ми казваш, е поверително между пациент и лекар.
Освен ако...
не чуя, че предстои да се случи убийство.
Не казвам, че това трябва да стане, но ако при мен дойде пациент
и ми разкаже история, в която някой бива наранен,
трябва да съобщя на властите.
Трябва ли да отида в полицията? - По принцип, да.
"По принцип."
Не знам какво се е случило с онзи човек. Просто казвам.
Не е ли това сделка с дявола? - Ето.
Той е добър човек и баща.
Казваш, че е депресиран престъпник,
предразположен към гняв и редовно изневеряващ.
Това ли е дефиницията ти за добър човек?
Кармела беше омъжена за дявола.
Омъжи се за него и не се разведе.
Може да си тръгнеш или да останеш, за да чуеш какво ще кажа.
Трябва да вярваш на първия инстинкт и да си помислиш да го напуснеш.
Никога няма да се почувстваш доволна от себе си.
И няма да потушиш чувствата на вина и срам,
за които говориш, докато си негова съучастничка.
Остави го.
Вземи само децата и си тръгни.
Свещеникът ми каза да се опитам
да му помогна да бъде по-добър човек. - Как върви?
Беше й казано да вземе децата и да си тръгне веднага.
Старият психиатър е единственият,
който в целия сериал говори истината.
Тони...
Няма да ти взема пари, защото не приемам кървави пари.
Честит рожден ден. - И ти недей.
Благодаря.
Има едно нещо, което никога не казваш...
Това, което не ти е казано.
"Живееш от кървавите му пари."
Тони, какво си направил?
"Вземи си децата и си тръгни." - Това е за теб.
Мили боже! - Имаме добра седмица.
Тя не го направи. - За бога, каква кола!
Интересно колко време някой би живял като нея в такова отрицание?
Както и с историите, които си разказва, за да изглежда, че всичко е наред.
Не мисля, че е имало нещо, за което не е знаела.
Дори и периферно.
Ако Тони е дяволът, има ли сделка с него?
Очевидно той е сключил такава.
Той е представител на дявола.
Или каквото друго се сетиш.
Но той не е щастлив с тази сделка. Често го чувствах.
Хората казваха, че трябва да бъде наказан.
Отговорът ми беше, че всеки ден е наказван.
Не виждате ли колко е нещастен през всичките години?
Той е човек, който се бори и няма религия. Не вярва на правителството.
Г-н Сопрано ще дойде с нас.
В нищо не вярва, освен в неговия правилник на честта.
Сигурен съм, че агент Харис е обяснил, че има нещо, което искаме да чуете.
И тези негови правила отиват по дяволите.
Какви срещи? С кого? За бога, Ливия.
С всички. Реймънд, Лари.
Майките на трима от босовете са там?
Ливия, ако това е истина, знаеш...
Аз съм босът, за бога.
Ако не направя нещо...
Трябва.
Умри, копеле.
Нямаше нищо останало. Оглежда се и не...
Повечето американци търсят това.
Можеш да купуваш разни неща,
но за него не е останал опорен център.
Той е човек, който винаги се опитва да постъпи правилно,
но накрая прецаква живота на всички.
Винаги се старае да постъпва правилно, но никога не се получава.
Взривява ресторанта на свой приятел, за да спре удар, който е подготвен.
Смята, че е постъпил правилно, но това отеква надолу по веригата
и разбива живота на всички.
Какво правиш? - Погледни ме в очите.
Кажи ми, че не си взривил ресторанта ми.
Сериалът все повече се задълбочаваше.
Не съм взривил ресторанта ти.
Мисля, че причината е в Джим.
Заклевам се в майка си.
У Джими имаше някаква магия.
И тя по някакъв начин се просмукваше...
КРИС АЛБРЕХТ, БИВШ ПРЕЗИДЕНТ НА HBO
...в другите.
Включително актьорите, режисьорите, сценаристите и целия екип.
Тишина!
Беше прекрасно от самото начало до края.
Започваме, заден план! Камера!
Винаги съм чувствала, че е игра.
Както играят децата.
"Ти си майката, а аз бащата."
Да. - Беше лесно и безгрижно.
Двайсет и две, осми дубъл. Клапа.
Камера!
Хайде. Кажи ми пак, че звуча като жена ти.
Давай.
Добре.
Той просто се майтапеше.
Изпращаше ми целувки, събличаше се.
Беше просто луд.
Добре. - Момент. Задръж.
Давай. Кажи ми, че говоря като жена ти.
Ти, аз.
Беше страхотен. Разсмиваше ги.
Даде на всеки от членовете на екипа по 30 000 долара.
Имаш предвид, когато след дългите преговори
му плащаха по един милион долара на епизод?
Да.
Когато Джим сключи сделката, никой от нас не знаеше.
Не можехме да преговаряме.
Мисля, че той се чувстваше ужасно.
Извикваше ни един по един в неговата каравана.
И даде на всеки чек за 30 000 долара.
Какво?
Аз не съм получила 30 000 долара.
Тук обръщам камерата към вас.
Не знам нищо.
Давал е пари на актьорите? - Да.
Да, това е типично за него.
Беше мил човек с добро сърце.
Грижеше се за приятелите си.
Беше щедър.
Според мен чувстваше, че HBO са ги прецакали.
Искаше да направи нещо, за да ги компенсира.
Мисля, че е имало и малко съжаление
за дните, в които не идваше на работа, а всички бяха в готовност.
"Къде е Джим?"
Веселяхме се и прекарахме жестоко.
Може би е имало сутрини,
в които на всеки е било трудно да стане от леглото.
Не беше само Джим.
Това, освен, че ни костваше пари,
ни караше да се тревожим за него.
И накрая той се съгласи
да го глобяваме по 100 000 долара на ден,
когато не се яви на работа. - Добре. Алекс...
Мисля, че Джим не знаеше и не очакваше
колко трудно ще е да изпълнява главната роля в един сериал.
Нямах представа.
Вървях усмихнат.
И веднага ми удариха един юмрук в носа.
Казах си, че трябва да се справя.
Нямах идея как да се подготвя.
Почвахме в понеделник сутрин около 05:30 ч.
Понякога и по-рано.
Работехме по 14 часа на ден.
Понеже актьорите имаха 12 часа почивка,
започвахме в 08:00 ч. и работехме до 22:00 ч.
После започвахме в 10.00 ч. и свършвахме в 00:00.
После се прибираш вкъщи
и трябва да научиш наизуст 7-8 страници,
четири-пет сцени за следващия ден.
В петък работехме до късно.
Обикновено до 02:00 - 03:00 ч.
В събота често посрещахме изгрева.
В понеделник започвахме отново.
Той през ден напускаше.
Може би всеки ден.
През ден ходехме в бара и...
Водехме един и същи разговор.
Напивахме се и той казваше, че ще се откаже.
"Не мога. Няма да се върна."
Отвръщах: "Добре, но имаш сто души, които зависят от теб".
Съгласяваше се.
Връщаше се.
Случваше се да изчезне за по няколко дни.
Изморяваше се.
Камера!
Ще ти кажа нещо, което няма да ти хареса.
Мамка му... Спрете. - Спри.
Скапана сцена.
Чувстваше, че отива на места,
които са разрушителни за него. - Моля?
И болезнени.
3 СЕЗОН, 12 ЕПИЗОД
Ти си луда. - Искам само добрина.
Ела.
Слушай ме внимателно.
Повече никакви обаждания. Нищо. Ако ме видиш, пресичай улицата.
Ти си опасен боклук и не те искам в живота си.
Недей! Не си тръгвай.
Ще се обадя на жена ти.
Какво каза?
Отивам в "Колумбия" и ще кажа на дъщеря ти.
Нещото, което ме караше да се ядосвам,
беше липсата на сън...
което ме побъркваше до безкрайност.
Преди сцените с насилие спях по 2-3 часа през нощта.
Всяко нещо, което някой правеше, ме дразнеше ужасно.
Слушай какво ще ти кажа.
Ако се приближиш до жена ми или семейството ми, ще те убия.
Разбираш ли? Ще те довърша.
Убий ме. Задник...
Правех странни неща. Блъсках си главата.
Правиш каквото трябва.
Слагах си камък в обувката.
Цял ден ходех така. Знам, че е глупаво, но върши работа.
Полудяваш.
Бавно нещата стават по-достъпни.
Исках да бъда сам.
Не съм човек, който много приказва,
преди да си свърши работата.
Пия по шест чаши кафе.
Не го препоръчвам на никого, но просто полудяваш.
Опитвам се да стигна където трябва, стига това да не наранява никого.
Мръсна кучка!
По дяволите, Тони.
Готови сме. Хайде...
Готово. - Добре.
Подготвяше се за дадена сцена и удряше колата си.
Нарани кокалчетата си.
Трябваше да прави тези неща със себе си.
Когато Джим уби доносника, ръцете му бяха наранени.
От въжето или каквото там беше.
Правеше всичко, за да направи героя си реален.
Ако не си много прилежен, работиш и вкъщи.
За актьора това невинаги е добра идея.
Мисля, че това му се отрази зле.
Когато ми каза, че е споделил с теб, че му е трудно,
отвърнах, че той така казва. - Именно.
В известен смисъл бях дразнещ всезнайко.
Очевидно и други неща са се случвали
в живота му. - Да.
Имал е проблеми, които сега са известни
и тогава са съществували.
Как да се възстановиш след такива снимки?
Пиеш. Не знам.
Опитахме се да се намесим, когато бяхме в дома ми в Ню Йорк.
Искахме да го накараме да отиде...
да се лекува и рехабилитира.
Към този момент вече имахме много търкания.
Уловката беше, че поканих Джими вкъщи,
за да поговорим и изчистим отношенията ни.
Той дойде.
Предния ден имахме репетиция.
Сестра му и всички бяха там. Той влезе,
видя, че всички са там, и каза: "Зарежи това".
Излезе. Те започнаха да го викат.
Обърна се към мен и каза: "Уволни ме".
И си тръгна.
КАКВО ИМА, ТОНИ?
ГАНДОЛФИНИ НАПАДА ФЕН НОМЕР 1
Джим, както всички нас, имаше дъски за дялане.
Животът му драматично се промени по време на снимките.
Спокойно.
Махни се от мен. Разбра ли ме?
Да. Успокой се.
Ще ти смачкам физиономията.
От сравнително неизвестен актьор
той се превърна в голяма звезда, позната на всички.
За него беше неестествено.
Уединението му беше отнето.
Където и да отидеше, беше в светлините на прожекторите.
Не се сливаше с тълпата.
Децата са с мен. - Номер или лакомство!
Беше много различен от Тони Сопрано. Беше спокоен.
Носеше сандали, харесваше "Грийн дей" и "Ей Си Ди Си".
ГАНДОЛФИНИ ГАЛИ КУЧЕНЦЕ
Каква порода е? - Чихуахуа.
Много фенове гледат на Тони Сопрано
като на модел за подражание, което е плашещо.
Вероятно е чувствал,
че хората го смятат за Тони Сопрано, а той не е.
Много добър и интересен човек.
Джеймс, ще кажеш ли нещо? - Може би...
Не съм сигурен дали у него е имало повече неща от Тони,
които не е искал да признае, за да му е по-лесно.
Тони, може ли да ти кажа нещо? - Не се прави, че имам избор.
Миналата година мечтаех
и фантазирах за Фурио, в когото бях влюбена.
Той е говорил с теб. Горката!
Накара ме да се чувствам значима.
Онзи ден ме попита какво повече от теб има братовчедката на Ирина.
Замислих се, защото въпросът беше добър.
Достатъчно е секси дори и без един крак. Но това не е всичко.
Мога да разговарям с нея. Тя има какво да каже!
Аз съм тук и имам неща, които искам да кажа.
Има ли друго освен "Донеси столовете" и "Подписа ли документа"?
Тя е голяма жена, която е била подритвана.
Сама е и е трябвало да се бори.
За разлика от мен ли?
Кой искаше да бъде така?
Кой се скапваше и стенеше само при мисълта за мен
и скапания лиценз за имотите? - Свободно си живя 20 скапани години.
Играеше си с климатика и само се оплакваше.
Непрекъснато се оплакваше. На мен!
На твоя свещеник. Стига вече!
Казваха, че сериалът стана по-мрачен. Ами... Той стана по-мрачен.
"Аз съм възкресението
и животът", рече Исус.
"Който вярва в Мене, ако и да умре,
ще живее.
НА 19 ЮНИ 2013 г. ДЖЕЙМС ГАНДОЛФИНИ УМИРА ОТ ИНФАРКТ НА 51 ГОДИНИ.
И никой, който е жив и вярва в Мене,
няма да умре до века."
Джим, ако има рай, какво искаш да чуеш от Господ,
когато застанеш пред портите на рая?
Поеми за малко работата, връщам се веднага.
Не. Не. Не. - Това е.
Много добре. - Не!
Не го променяй.
Добре. - Много е добро.
Мисля си за възможностите.
Години след края на сериала агентът му ми се обади.
И каза...
Някак си беше директна.
Беше напълно пряма.
Изненада ли се? - Не.
Скъпи Джими...
Семейството ти ме помоли да говоря сега.
За мен е чест и съм трогнат.
Опитах се да напиша традиционна реч,
но се получи нещо като лош сценарий.
Пиша ти това писмо,
но то е предназначено и за публиката.
Ще се опитам да започна със смешка в началото.
Един ден снимахме сцена, в която се казваше:
"Тони гневно отваря вратата, затваря я
и започва да говори".
Камерите снимаха. Ти отвори хладилника,
блъсна силно вратата и продължи,
и продължи, и още и още, и обезумя с този хладилник.
Накрая трябваше да спрем.
Спомням си, че каза: "Тази роля,
местата, където ме отвежда, и нещата, които трябва да правя,
са изпълнени с мрак..." Помня, че ти отвърнах:
"Казах ли ти да чупиш хладилника?
Пише ли някъде в сценария, че Тони чупи хладилника?".
Пише: "Тони гневно затваря вратата на хладилника".
"Така пише. А ти унищожи хладилника."
Имам още един спомен за теб.
Снимахме през едно горещо лято.
В Ню Джърси беше много горещо и влажно. Ти седеше на алуминиев плажен стол.
На главата си беше сложил мокра носна кърпа.
Бях изпълнен с любов.
Тогава разбрах, че съм на правилното място.
Защото...
Не бях виждал това нещо от времето на баща ми,
от италианските ми чичовци и дядо ми
под същото това горещо слънце на Ню Джърси.
Бях горд с нашето наследство.
Накара ме да се гордея с това, което сме наследили.
Въпреки че съм по-голям от теб, винаги съм те чувствал като брат.
Да поговорим за третия между нас...
Бяхме ти, аз и третият.
Хората винаги се питаха: "Защо толкова обичаме Тони Сопрано,
като е такъв гадняр?".
Моята теория беше, че виждат малкото момче.
Чувстваха го, обичаха го и усещаха любовта му и страданието.
Ти събра всичко това в едно.
Още веднъж. - Пак.
Когато работеше с Джим като Тони, докато пишеше,
забелязваше ли свои черти у Тони?
Започнах към края.
Усещах, че по някакъв начин сме се слели.
Беше необяснимо.
Имаше двама Дейвидовци.
Беше ужасно смешен, когато искаше.
Изключителен, когато искаше.
Но този човек
съзнателно те караше да чувстваш...
че имаш някакво влияние върху неговата мрачност
или нещастие.
Или сякаш трябва да направиш нещо, за да е щастлив...
Това не можеше да се случи.
Дойде третият сезон. Не се върнах.
Не бях доволен.
До голяма степен на мен ми беше неприятно.
Не излизахме от стаята, освен да отидем на снимачната площадка,
което само по себе си беше...
изтощително, ужасно.
Много работа. Само фактът, че си там
и нямаш роля, която разумът ти...
Накрая мисълта ми не беше в ролята, той разбра и полудя.
Направих две сериозни грешки.
Той ме уволни...
Ужасно. И той...
Бях направила всичко, в което Дейвид ме беше обвинил.
Прекъсвах го по време на разговори с други хора.
Това беше едното. Направих няколко лоши неща.
Това беше...
Всъщност такива бяха нашите отношения.
Човек трябва да се държи добре,
да е приличен, а той беше човек на правилата.
Имаше регламент на поведение.
Това, което е приемливо, и това, което не е.
Мисля, че аз...
Може би аз се трансформирах
в категорията майка
в черна дупка.
Всички сценаристи си сътрудничат, но твоето виждане е най-важното.
Имаше ли напрежение?
Нека го кажем така. Понякога много се ядосвах,
защото никой не можеше да измисли нищо.
Тогава започнах да мисля,
че това се случва, защото отричам всичко.
И те спират.
Този твой подход
те прави ефективен водач.
Всички имаме недостатъци. Дори и ти.
От седемте смъртни гряха твоят е гордостта.
Дейвид не прави компромиси.
Но част от теб трябва да е безмилостна,
що се отнася до опазване на изкуството.
Това важи за всяко изкуство.
С цялото ми уважение,
нямаш и грам идея какво означава да бъдеш номер едно.
Всяко решение, което вземаш, влияе на всеки аспект
на всяко друго шибано нещо. С много неща се занимаваме.
И накрая си абсолютно сам.
Върху него беше стоварено огромно напрежение.
Защото сега...
си поставил летвата високо.
Всяка година трябва да я прескачаш.
Да бъдеш по-добър, не просто да удовлетворяваш публиката,
но да си по-интересен, по-странен.
Помислете за рисковете, които той поемаше.
Непредсказуемата му природа, това чудо...
И какво, ако го направим? - Искам да се прибера вкъщи.
Някои условия не подлежат на преговори. - Кои например?
Не може да влизаш с коня. - Защо?
Шегуваш ли се? Мирише и ака навсякъде.
Ще изчистя. - Винаги така казваш.
Всичко излизаше от сърцето и въображението на този човек.
Знаехме, че ако искаме да променим една дума в диалога,
трябваше да извикаме "Спирачния цилиндър".
Така го наричахме. - Какво?
Цилиндърът беше някъде на кулата.
Чакахме да каже: "Това е добре"
или "Оставете както беше", защото за него имаше значение.
Това беше негов проект. - Да.
Бяхме там, за да служим на неговия замисъл.
Всички да погледнат насам. - За това бяхме наети.
Прегърни ме.
НЮ ДЖЪРСИ ЗАЛА НА СЛАВАТА
Дейвид беше човекът, който поставяше високи стандарти.
Това го тормозеше и никога не беше доволен от работата си.
Той беше един от тези, които...
"Дейвид, радвай се."
Хайде, приятел. Дейвид, поздравления.
Как си? Благодаря.
Радвам се да се видим. - Да.
ОКТОМВРИ 2023 Г. ДЕЙВИД ЧЕЙС Е ВЪВЕДЕН В ЗАЛАТА НА СЛАВАТА В НЮ ДЖЪРСИ.
На всеки две десетилетия
някой излиза напред и променя играта.
Хубавото на това да си от Ню Джърси е, че никога не те очакват.
Безкомпромисен, неумолим, иновативен,
идеалист, романтик до безкрайност
и разбира се циник, самоунищожителен критик.
С други думи, мой тип човек.
Сменете месото с шунка.
Скапани сънища, за бога.
Искам да поговоря с теб за сънищата. - Всичко е наред.
Сънищата и филмите са толкова близки,
че от тази стая можеш да отидеш навсякъде.
Да. Свободна асоциация. - Да.
Хванете го!
Хайде, Тон, един ден ще се изправиш пред фактите.
Не искам да го чувам. - Ще го чуеш.
Дълго време сънувах, че убивам някого.
Тежестта от това се стоварваше твърде късно върху мен.
В съня си се питах: "Защо го направи?".
Ти захвърли всичко. Свършено е с теб.
По дяволите, защо го направи?
И сега новините.
Искаш ли я за тестово каране?
Странното за сънищата в сериала е...
че героят уж контролира всичко... - Да.
Но сънищата не се контролират. - Никога.
6 СЕЗОН, 2 ЕПИЗОД "ЕЛАТЕ В КЛУБА"
Какво иска да постигне Тони в сънищата като Кевин Финърти?
Какво, по дяволите?
Това не е моят портфейл.
Пита се: "Кой съм и къде отивам?".
Ужасен е.
Фаталната грешка на Тони като мафиот е съвестта му.
Впечатлени сме от присъствието на човек,
чийто търговски екип взема наградата 12 пъти последователно.
Не е голяма работа. Винаги има по-бързо оръжие.
Както Дейвид каза: "В друг живот Тони
щеше да продава градински мебели".
Кевин Финърти е алтернативният вариант на Тони.
Дойдох, защото очаквах да ми помогнете да се свържа с Финърти.
Портфейлът му и куфарчето му са у мен, но аз не съм той.
Един ден всички ще умрем и ще бъдем като това дърво.
Няма да ме има мен, нито вас.
Дълбоко в себе си той различава доброто от лошото.
Не работиш това, което трябва,
ако много се притесняваш за такива неща.
Защото често ще постъпваш лошо.
Снощи имах ужасни сънища. Тресях се.
Убих свой приятел.
Интересното е, че Тони се освобождава чрез терапия.
Бях изпълнен... - С гняв.
Да. Всичко знаеш.
Никога не си лекувал гнева и виж резултата.
Ти си най-голямата заплаха за себе си.
Такова е човешкото същество.
Но някои се самоунищожават повече от други.
Глътни го като лекарство.
По-късно в сериала се появява пейот.
Нов начин за него да види по-голямата картинка.
Разбрах.
Разбрах!
В началото на всеки епизод сядахме на масата
и заедно четяхме сценария.
Всеки път влизахме с въпроса: "Как си?
Това последният ти епизод ли ще е?".
Никога не знаехме кой ще бъде
в следващите епизоди. Беше много смешно.
Отговаряхме: “Добре съм".
Страхувахме се.
Хората се чудеха кой ще бъде следващият.
Ако Дейвид те поканеше на обяд или вечеря, значи с теб е свършено.
"Обаждане" от "Главния спирачен цилиндър".
Но той беше шефът.
Тази част от себе си, която виждаше в Тони, началническата ли е?
Идеята, която си имал... - Така си мислех.
Ти я уби! - Когато някой умираше във филма...
Трябваше да кажа на актьора.
Беше ми трудно.
Исусе Христе!
Хората са разстроени за това нещо. - Трябва да седна.
Чувствам, че не мога да стоя прав. - Някои дори ми се молеха.
Тони, може ли?
Това е работата им. Препитанието им.
Винсънт Пасторе - Бонпенсиеро. Борихме се за него.
Молихме Дейвид да не го убива и да му даде още един сезон.
Но това е сериал за мафиотите. Те умират.
Мамка му.
Адриана.
Опитах се да се дистанцирам от всичко.
Какво става с нея?
Федералните.
Мислейки като него. "Те трябва да си отидат."
Мамка му.
След като решихме, че Адриана ще сътрудничи
на федералните, знаехме, че е надвиснала опасност.
В някакъв момент нямаше да има добър край за Адриана.
Ще се погрижа.
Дейвид ми каза: "Ще направя две сцени.
В едната ти ще се спасиш,
а в другата ще те убият.
Никой няма да знае как ще завърши, преди да се излъчи.
Имаме проблеми с конфиденциалността на снимачната площадка.
Никой не трябва да знае какво става".
Казах му, че ще умра и повече няма да се снимам в сериала.
И той...
Поех друга работа, защото не знаех,
бях изплашена, а той се ядоса ужасно,
защото това щеше да се разчуе.
Трябваше да поема другия ангажимент. Мислех, че повече няма да работя.
Знаех, че след като играх Адриана в шест сезона
и така бях известна, това щеше да бъде животът ми.
Знаех, че винаги щяха да ме свързват с нея.
Тогава си помислих, че е по-добре да се възползвам веднага.
5 СЕЗОН, 12 ЕПИЗОД
Ало? - Аз съм.
За бога, не знам как да го кажа.
Кристофър се опита да се самоубие.
Мили боже, добре ли е? - Да.
Бил горе до Рамапо. Очевидно е взел някакви хапчета.
Полицаят го намерил в тоалетната на ресторанта.
Закарали го в болница.
Отивам натам.
Ще изпратя Сил да те вземе.
За бога!
Колкото и да ми беше тъжно да си тръгна, бях готова.
Разбрах, че така трябва да бъде.
Трудно е с героите и актьорите.
Тя не беше само Адриана, а и Дреа ди Матео.
Дейвид не искаше да я убиват, защото я обичаше.
Защо плачеш? Ще се оправи.
Не можех да понеса да видя как застрелват Адриана.
Нямаше да мога да го гледам.
Променихме стила на филма.
Гледахме как убиват всяка жертва във филма.
Започнахме да говорим за това.
Как да го направим.
Ако нямаше да се случи пред камерата...
АЛИК САХАРОВ ОПЕРАТОР
...трябваше да намерим поетичен преход.
Тя не е дива и молеща се, а по-скоро е...
Започваме. - ...нещо такова.
Камера!
Тази беше най-трудната сцена, която съм изигравал.
И разбира се тя е толкова добра.
Не искаше да й спестявам нищо.
"Това ще е последната ми сцена.
Трябва да я направим добре."
Казах на Стиви да действаме.
Аз съм кучка, ти си мафиот. Сграбчи ме за косата
и продължавай нататък.
Не.
Не. Не.
Хайде! - Не! Не!
Моля те! - Къде отиваш?
Хайде. Скапана кучка. - Не! Моля те.
Не! Не!
Когато написах сценария,
беше описано, че камерата се вдига към небето.
При свалянето камерата щеше да покаже Тони и Кармела
в друга сцена.
В последната сцена целенасочено Тони и Кармела са в гората.
Тя казва, че трябва да купи този имот.
Великолепно парче земя. - И с тази гледка?
Струва си 600 000 долара. Инспекторът идва във вторник.
А той през цялото време мисли за Адриана.
Подобни неща ме задушават, когато мисля за героя,
поставен в тази ситуация.
Беше и краят на Дреа ди Матео.
Вече Дреа нямаше да бъде с нас.
Добре ли си? - Аз ли? Да. Абсолютно.
В кой момент започна да мислиш да сложиш край на сериала?
Имаше седем сезона,
но ги наричаха 6А и 6Б.
По този начин HBO не повиши хонорарите на актьорите.
Ако го бяха нарекли седми сезон,
щяха да бъдат задължени да им вдигнат заплатите.
Край!
Две години преди това Крис Албрехт ми каза,
че трябва да помисля, как ще завърши сериалът.
Не бях мислил за това, защото краят
е спиране на сериала завинаги.
Нали това се случва с повечето сериали?
Накрая ги спират.
Но сега имахме нещо различно.
Беше режисьор на първия епизод,
а след това стана сценарист и продуцент.
Върна се и режисира последния епизод.
С Алик, същия оператор.
Дотогава и двамата се бяхме развили. - Да.
Бяха минали 10 години. - Да.
В последния епизод
говорихме много за "2001"...
2001: КОСМИЧЕСКА ОДИСЕЯ
...за гледната точка, която се прекъсва, след като героят навлезе в нея.
Астронавтът започва да вижда себе си.
Облечен е в скафандър и се поглежда в огледалото...
Обръща се и се вижда без скафандър.
Накрая вечеря сам и остарява.
Поглежда назад и вижда себе си в леглото
като стар човек.
Тази проста техника винаги ме е завладявала.
В този епизод...
6 СЕЗОН, 21 ЕПИЗОД
...при когото и да отиваше,
Тони винаги навлизаше в своята гледна точка.
Започнах да мисля за времето...
и приближаващата смърт.
Господине? Извинете.
Или нещо, което се приближава.
Имаше нещо мистично.
За последната сцена
първата идея, която имах от дълго време,
е Тони да се върне в Манхатън през тунела "Линкълн".
Трябваше да отиде на среща и там щеше да срещне смъртта.
Не знаех, че ще се изправи пред смъртта.
Не изглеждаше добре, но това щеше да се случи.
Ако сте зрител, ще си помислите,
че нещата няма да вървят добре за него.
Но не знаете.
Карах надолу по булевард "Оушън",
видях един ресторант и си помислих,
че краят може да настъпи на място, където винаги ходят да ядат.
Тишина, моля.
"НА КОГО ЩЕ СЕ НАТЪКНЕШ" "МАГЬОСНИКЪТ"
И когато казах, че мисля за "Не спирай да вярваш",
всички помислиха, че се шегувам.
Последната от проклетия сериал?
Всички бяха наежени.
Съгласих се те да решат вместо мен.
Здравей. - Здрасти.
Идеята ми не беше да се противопоставям.
Кое е хубаво тази вечер? - Не знам.
Колкото повече се зачитах,
толкова повече се заслушвах в думите на песента.
"Филмът никога не свършва. Продължава...".
Помислих си: "Леле".
В целия епизод има постоянно завръщане.
Усещането е връщане към първи епизод.
Връщайте се.
Експлодираща кола.
Ако не ви харесва рампата, ще построя друга.
Може би е дървото.
Порази ме връщането назад. Последният епизод беше като първия.
Ей, деца! Елате насам!
Имаше някакви вибрации, нещата от живота,
които виждаш как непрекъснато се случват.
Понякога...
животът е хубав. - Често е хубав.
Голяма част от разговора в ресторанта беше:
"Помниш ли, когато..." - Да. Разбира се.
За моето семейство.
В първия сезон Тони беше казал... - Помнете малките моменти.
Като този...
Които са били хубави.
Засмей се малко.
И Ей Джей му го припомня. - Гледай хубавите моменти.
Не бъди саркастичен.
Не каза ли веднъж да помним хубавите мигове?
Така ли? - Да.
Мисля, че е истина.
Тази сцена се надгражда като пирамида.
Ние надграждахме и строяхме.
В сцената се случват различни неприятности.
Тя се опитва да паркира, но има много хора.
Много герои, човек със сако.
Разхождат се всеъзможни заплахи.
В ресторанта напрежението расте.
Очакваме нещо.
Избързах и поръчах нещо за масата.
Изведнъж става тъмно. Внезапно, неочаквано.
Всички са изненадани.
Започнах да звъня на всички и да се чудя телевизорът ли се е изключил.
Бях с Джим и той попита: "Това ли беше?".
Наистина ли? Не можеше да повярва.
Джим не знаеше ли? - Не.
Ядоса ли се?
Мисля, че беше в шок като всички останали.
Това беше краят.
Краят на историята.
Казах си: "Това е толкова типично за Дейвид".
Искаше сериалът да завърши точно по този начин.
Не искаше никой да знае какво се случва в момента.
Мислех си как вселената продължава напред.
Ти може да спреш, но тя ще продължи.
Филмът продължава.
В този незавършен край има завършек.
Това отваря интересна поетична тема.
Откритият край.
Безброй хора ми казваха...
"Знам, че знаеш. Какво всъщност се случи?"
Десет години след "Семейство Сопрано" излезе една статия във "Венити феър".
Тогава ме попитаха:
"Какъв беше истинският край?".
Разбирате ли...
Отвръщах, че веднъж завинаги ще кажа.
Това, което се случи, беше, че режисьорът извика "Край".
И актьорите се прибраха вкъщи.
Какво може да е било? Да са убили Тони?
Семейството да е унищожено? - И всички извикаха: "Да!".
Големият завършек не означава нищо,
защото 20 минути по-късно филмът се забравя.
Ако сте направили философски край,
открит, какъвто се получи,
този сериал ще живее винаги. Никой няма да го разгадае.
Краят е такъв, какъвто искате.
Умира като стар човек.
Някой излиза от тоалетната и го застрелва.
КРАЯТ Е СПОРЕН
Всеки стоеше до охладителя на водата и казваше...
КРАЯТ НА СЕРИАЛА. ЗАБРАВЕТЕ!
Не мога да повярвам какво гледах.
ТОВА ЛИ ЧАКАХМЕ ОСЕМ ГОДИНИ?
Какво се случи? - С какво останахте?
Остана нещо, което да разрешите.
Как ще го направите? Гледайте отново сериала.
Краят беше ли край за теб? Спокоен ли си?
Беше ли тъжен? Искаше ли да направиш нещо друго?
Какво?
Исках да направя това, което винаги съм искал.
Един филм, по дяволите.
ПРЕЗ 2012 г. ДЕЙВИД РЕЖИСИРА ПЪРВИЯ СИ ФИЛМ.
"НЕ УВЯХВАЙ" С ДЖЕЙМС ГАНДОЛФИНИ.
Наистина бях направил достатъчно за "Семейство Сопрано".
Почувствах, че трябва да свърши.
И така, ето ни! Ето ни!
С времето хората започнаха да ми липсват.
Бяхме като семейство.
Липсваше ми нуждата да решавам проблеми.
Пишех и си мислех какъв да бъде цветът на шапката му.
Червена ли?
Не може, защото тя е с червена.
Тук не може да снимаме, защото се вижда табелата на "Шел".
По време на редактирането: "Защо черен екран?".
"Защо следва черен екран?"
3 СЕЗОН, 2 ЕПИЗОД
Има една сцена между Медоу и Ей Джей.
"Спираш край гората в снежна вечер."
Толкова се радвам, че вече не съм в гимназията.
Чела ли си го?
Беше отдавна. Той си пишеше домашното.
Какво означава това? До утре трябва да му направя анализ.
Какво означава това?
"Гората е прекрасна, тъмна и дълбока, но трябва да спазя обещанията си
и да измина пътя си, преди да потъна в сън."
"Гората в снежна нощ", така се казва.
От Робърт Фрост? - Да. Негово стихотворение.
И тя пита: - "Какво покрива полето?"
Сняг. - Браво!
Какво символизира снегът? - Коледа.
Не. Студът?
Безкрайна белота, безкрайно нищо?
Не знам. - Смърт.
Мислех, че черното е смърт. - Мислех, че черното означава смърт.
И според мен беше така.
Хората ще кажат: "Виж, той призна. Тони е умрял".
Истината е...
Превод на субтитрите: Лили Димитрова