MAFIÁN: DAVID CHASE A RODINA SOPRÁNŮ, ČÁST II
Máte fotku?
Vyvrcholení horečky okolo Rodiny Sopránů nastalo v červenci...
22. ČERVENEC 2000
...když 14 000 lidí bažících po roli mafiánů přišlo na otevřený konkurz
ve velmi neatraktivním Harrisonu v New Jersey.
Odhaduje se, že v davu bylo od deseti do 25 tisíc lidí.
Jo, to bylo po první sérii.
Fronta se táhla až k dálnici...
TVŮRCE RODINY SOPRÁNŮ
...a bylo to vážně komické.
- Hýbejte se, lidi. - Dámy, postupte si.
Prý se rozneslo,
že mají lidé přinést do Jersey svoji fotku.
Jsou tu policisté, hasiči i učitelé.
Kdo by nechtěl slávu a bohatství?
Něco vám řeknu. Pro roli v Rodině Sopránů jsem ten pravý.
Nikdo nevypadá víc jako Ital než já. Takoví už se nevyrábí.
S kámošem jsme se vyfikli
a před námi bylo 482 000 lidí.
Nevím, jestli teď máme ještě nějakou šanci.
Pane, musíte jít tam, pokud chcete...
Opusťte prostor!
Pokud prostor neopustíte, budete zatčeni.
Harrisonská policie ze strachu o veřejnou bezpečnost
konkurz uzavřela.
Je po všem.
Takže se většina toho davu musela spokojit s tím, že nechají fotku
v krabici, a budou doufat.
V davu jsme našli Ginny Sackovou.
Nějakou dobu po mně chodila na tu samou střední.
Byla to kosmetička, nikdy v ničem nehrála.
Co to k čertu je?
Motala se mi hlava. Měla jsem nízkou hladinu cukru.
A co se stalo s tím ovocným salátem?
To ty jsi měl přestat kouřit, ale nepřestal jsi.
Nikotin je návyková látka!
Co to s tebou je? Proč na mě řveš?
Ani na okamžik jste o ní nepochybovali.
Vím, že jsem za poslední roky přibrala.
Vidím ty ostatní manželky, jak se na ně muži dívají.
Já se na tebe tak nedívám?
Nedělal jsem to snad vždycky?
Miluju tě.
Jak šel čas,
začínal jsem si uvědomovat, že se publikum rozdělilo
na dva odlišné typy.
Část z nich hledala vážné drama
a pak tam byli ti, kterým jsme říkali
„Míň žvanění, víc zabíjení“.
Seriál neměl zrovna odlehčený tón, v tom smyslu,
že se v něm střídalo světlo s temnotou,
takže jste museli být připraveni na to, že se kdykoli
může stát jedno či druhé.
No, tedy, myslím, že mi vážně záleželo na tom,
aby se temnota prolínala s humorem. A když se nad tím zamyslím,
myslím na to, jak jsem jako malý chodil na první pohřby,
viděl jsem mrtvého dědu v rakvi
a slýchal bláznivé rozhovory,
pitomosti, které pronášela má teta.
Víte, říkáte si: „O čem to mluvíš?
V té rakvi leží tvůj otec.“
To mě jako scénáristu ovlivnilo.
Je divné Mariolinu takhle vidět, byla první, kdo mi vyhonil,
mně a Vincentovi Maniscalcovi, v uličce za kuřecím trhem.
Juniore.
Bože, co to říkám na pohřbu té nebohé ženy?
Pojďme.
Víte, řekl bych, že s Rodinou Sopránů se to má tak,
že vážně nevím, jestli to bylo drama, nebo komedie.
Kupříkladu Tony Sirico...
to byl vážný herec gangsterů,
ale začala se v něm probouzet ta komediální stránka.
A do prdele.
Ta absurdita, kterou částečně vytvářel sám.
- Prosím! - Tu zkurvenou škumpu mám všude.
Narodil jsem se v Brooklynu. Vyrostl jsem na ulici.
Pořád mám v botách cement.
Takže, víte, o životě toho hodně vím.
A znám hodně chlapů, kteří v něčem takovém jedou.
Už cítím, jak mě to svědí.
Nenosil make-up, protože chodil do solária.
Jako, víte... má tu odraznou desku a opaluje se?
To byl ten pravý Tony. Tony byl vždycky opálený.
Osobně si myslím, že moje postava se chová jako já.
Ale nikomu to neříkejte.
Uvědomuješ si, že Caitlyn dokončí vysokou
zhruba tak v roce 2027?
Pokud je po tobě, tak v té době bude pořád ve čtvrté třídě.
- Co to děláš? - Nic.
A stop! Výborně. Zkontrolujte to, prosím.
Tony Sirico byl velmi puntičkářský
a velmi mu záleželo na tom, jak vypadá.
Na vlasy mu nesměl nikdo sáhnout.
Žádný kadeřnický personál neměl povoleno mu na vlasy sahat.
SCÉNÁRISTA / PRODUCENT
Celé mi to objasnil.
Vstal ve tři ráno, přečetl si svůj text,
učesal si vlasy a nastříkal sprej do vzduchu,
a ten poprašek se usadil
a udělal to tak několikrát, dokud to nebylo dokonalé.
Co to kurva děláš?
TŘETÍ SÉRIE, 11. DÍL
- Máme kopat my? - Točili jsme „Noční výlet“.
Přesně tak, kreténe, dej se do práce.
Vím, země je trochu tvrdá, ale dej do toho trochu toho sibiřského ducha.
Paulie s Christopherem plánovali zabít chlapa
a vzali ho do lesa a utekl jim,
oni se potom v lese ztratili.
Počkej chvíli.
Chodíme v kruzích. Jak je to kurva možné?
Jedním z ústředních bodů toho dílu je, že když Paulieho vidíte poprvé...
Udělejte mi saténový povrch.
...má perfektní účes a nechává si dělat manikúru.
Omluvte mě.
Celé je to o tom, že během dílu
se kompletně promění v tu nejhorší verzi sebe sama.
Do píči.
Ztratil jsem botu.
Je naprosto v háji.
Takže jsem Tonymu Siricovi řekl:
„Tak by skutečně dopadly tvé vlasy.“
On na to: „Účes si nezkazím.“ Říkám: „No tak.
Je to celé o tom, že, víš, že jsi...
Paulie je naprosto v prdeli.“
Takže řekl: „Dobře.“ A byl jako... Řekl jsem: „No tak, Tony.“
A on na to: „Tak dobře, ty kreténe,“ a vlasy si neskutečně rozcuchal.
A já řekl: „Natočte to, než si to rozmyslí.“
A jedině tehdy vidíte Tonyho Sirica
- s vlasy v takovém stavu. - Máš na bradě majonézu.
- Cože? - Majonézu!
Jak se seriál stával komplikovanějším, koupili jsme si s Denise dům ve Francii
a jezdili jsme tam pracovat, vymýšlet nápady na další sérii.
Vždycky pracovala na zahradě
a já chodil ven za ní a seděl jsem tam, zatímco stříhala a tak,
a vykládal jsem jí ty příběhy.
Její vliv byl neskutečný.
Každá série měla vždycky 13 dílů.
Takže jsem si narýsoval 13 linek.
A začal jsem vytvářet takové řádky, kde bylo napsáno: „Tony“.
Co bude Tony dělat v prvním díle? Co bude Tony dělat ve druhém díle?
Co se stane? A v tom byl děj.
Pak jsem začal přidávat Carmelu. Co dělá Carmela?
Měla svoji vlastní část.
„Chris“. Všichni měli svoje vlastní části.
Někteří z nich měli dvě nebo tři. Tony by měl dva nebo tři řádky o tom,
co se mu v té sérii stalo.
Pak jsem se vrátil a celé to předložil scénáristům,
aby věděli, kam ta série směřuje.
A pak jsme si sedli a říkali:
„Fajn, první díl, vím, co se tu píše,
ale o čem to doopravdy bude?“
Skutečně to vytvářelo drama.
Koneckonců jsme se scházeli ve sklepě.
Seděli jsme tam a žvanili, jako to teď děláme my dva...
- Jasně. - ...celé dny.
A mluvili jsme o tom a samé kecy,
z čehož vzejde hodně dobrých nápadů.
Bylo to prostě posezení s přáteli,
a: „Co jsi včera dělal?“
A z toho pak vyplynul příběh, nebo: „Tohle se mi jednou stalo.“
Nebo tohle nebo...
A to David inicioval, řekl něco jako:
„Co nejhoršího jste kdy provedli někomu, s kým jste byli ve vztahu?“
Vážně, Tony, jen mi to řekni. Proč už se nemůžeme vídat?
- Protože šukáš s Ralphem. - Najednou jsi morální?
Nejsem morální, ale mám pravidla.
A prostě jsme si vyprávěli příběhy a bylo to velmi terapeutické.
Také jsme spolu pracovali léta.
Takže v té místnosti jsme probrali rozvody
a narození dětí a úmrtí rodičů
a hodně toho, co se v životě stává.
Herec je nástrojem pro přetlumočení nápadů.
Během příštího...
Vyprávěl jsem historku, jak jsem... když jsem začal psát,
- také jsem chodil na hodiny herectví. - Tohle je Herectví pro scénáristy?
A ta historka se stala součástí prvního dílu, který jsem kdy napsal.
Pomoz mi, tati!
Tati, pomoz mi! Tati!
Můžeš se na mě spolehnout. Věřit mi.
Řekl jsem jim historku o tom, jak jsem šel k jasnovidci.
A z toho je příběh o tom, kde jde Paulie k jasnovidci.
- Charles Pagano. - Jak to kurva víte?
Říkal, že byl váš první, ale cítím mnoho dalších.
- Hej! - Jeden se směje.
Škumpa jedovatá?
Chce vědět, jestli to pořád svědí.
Nezahrávej si kurva se mnou. S kým jsi mluvil?
Všechny moje příběhy...
SCÉNÁRISTA / PRODUCENT
...vychází přímo z mých osobních zkušeností,
z toho, co vidím a slyším a sleduji.
- Grady Court 26. - Dvacet šest, fajn.
Tady jsem vyrostl. V tomhle domě jsem vyrostl.
A tady je můj slavný byt, přímo tady, číslo 107.
Vyrostl jsem na místě zvaném sídliště Maverick ve východním Bostonu.
Jako děti jsme si vydělávali všelijak,
od krádeží v obchodech po úplně cokoli.
A když mi bylo tak 13 nebo 14,
začal jsem chodit do místního společenského klubu
s gangstery ze sousedství.
Pokud mám být pozván na tancovačku,
ocenil bych, kdyby si s tím federálové kurva pospíšili.
Hej, kluku, udělej pro mě něco. Zameť podlahu.
A pracoval jsem u karetních her.
- Jo, to beru. - Čtyři sta pro tebe.
Byl jsem s těmi chlápky za zavřenými dveřmi.
Nečum na podlahu, Bobby. Dívej se na mě.
Takže, když jsme se sešli,
abychom psali postavy jako Bobby Baccala...
Vítěz bere všechno.
Proč odsud kurva nevypadneš, než ti narvu tvoji knihu hlášek
do tvé zasraně tlusté prdele?
...nebo Richieho Aprilea...
Hodně jsem o tom meditoval.
O čem?
Nevěřil bys, jak ti to všechno projasní.
- Medituješ někdy? - Já? Meditovat?
- ...Beansieho. - Jsi blázen?
Ne takový, jako jsem býval.
Ale pořád dost na to, abych někomu vypíchl oko.
Co se tu děje, Richi?
A k tomu jsem mohl přispět na základě svých zkušeností
s těmi ostrými hochy.
Lézt Tonymu Sopranovi do prdele pro tebe funguje skvěle.
Podíváte se na někoho jako strejda Junior
nebo Tony nebo Paulie Walnuts.
Tedy, jsou to malicherní, příšerní lidé.
Takže cítíte, že můžete mluvit o všem, o čem chcete.
Bylo to prostě: „Tohle je místnost scénáristů,
píšeme o zlých lidech, zlí lidé dělají zlé věci,
a tu část sebe v sobě musíme probudit.“
SCÉNÁRISTKA / PRODUCENTKA
No, říkali jsme věci, které by dnes
- lidi pohoršovaly. - Jasně.
Považovali by nás za rasisty, za sexisty.
Za cokoli v tomhle smyslu.
Chvíli jsme uvažovali o tom, že si pořídíme asistenta...
ale došlo nám, že to nemůžeme udělat.
No, pokud na sobě měla plavky, pokud... To myslíš vážně?
Myslím, že jen zůstala u dveří, a jak jde dál, volá...
Tak jak jste přešel od toho, že jste v seriálu hrál,
k tomu, že jste začal psát?
Víte, nezačal jsem psát
proto, že bych chtěl mé postavě napsat peprný dialog.
Bylo to proto, že jsem všechny postavy vážně miloval.
Všechny jsem si je totálně zamiloval.
Víte, od Davida jsem se naučil
specifičnost, specifika, detaily,
- všechno bylo promyšlené. - Scéna se musí přiostřit a...
V určitý okamžik během práce
se David zvedl a šel k pohovce
a prostě si lehl a šel spát
a my jsme mluvili dál.
Ale ve skutečnosti nespal. Měl zavřené oči a přemýšlel.
Nemohl už jsem vystát dál mluvit a na pohovce jsem byl sám
a oni dál mluvili. Konečně jsem díky tomu udělal nějakou práci.
V určitou chvíli se zvedl a v místnosti zavládlo ticho,
zvedl fixu a šel k tabuli
a napsal na ni rozvinutý, složitý příběh.
David začne psát na tabuli.
Měli jsme tam tři obrovské bílé tabule.
Je jako blázen, popisuje je úplně všechny.
A my si říkáme: „Jo, to je super,“
přidáváme se k němu, a tak to doděláme.
Šli jsme na oběd, vrátili jsme se, on se na to dívá
a říká: „To je kurva děsné.“
A vymazal všechno... trvalo nám to hodiny.
Každý rok, když jsme začali, jsem řekl: „Pamatujte, prvních pět nápadů,
ty vyhodíme.
Ani je nevytahujte. Nápad číslo šest, ten možná...“
- Platilo to i pro mě. - Jasně.
„Budeme mluvit... řekneme to.
Cokoli, co už jsme viděli, není dobré.“
TŘETÍ SÉRIE, ČTVRTÝ DÍL
Mluvíme o důležitých věcech.
Mluvíme o životě, smrti, lásce, násilí.
Sklapni, neotáčej se.
Pořád jsem pyšná na to, že jsme tam nikdy nedali
násilí jen tak.
- To mi nepřišlo... - Odpovídalo to postavám.
Jo, myslela jsem, že si ho zasloužili.
Nemyslím, že jsme tam někdy dali neopodstatněné násilí.
Nemyslím, že jsme si řekli: „Musíme ukázat tuhle brutalitu.“
Vlastně to bylo naopak.
- Dám ti všechny svoje peníze! - Drž hubu!
- Ne! - Drž hubu!
- Ne! - Sundej si kalhotky.
Ne, nech toho!
Prosím, přestaň!
- Ne! - Ty zasraná děvko.
Ne!
Přestaň!
Znásilnění Melfiové bylo velmi násilné,
sledovat je bylo velmi znepokojující,
protože to učinilo její rozhodování o tom, jestli to Tonymu říct,
mnohem palčivější, protože jste viděli, co se jí stalo.
Nechali ho jít?
Někdo na chvíli ztratil důkazy, nebo tak něco.
Nevím, co kurva udělali, ti pitomí idioti.
Pustili ho na svobodu až do soudu?
Protože ho můžu identifikovat.
Má to co dělat se zákonem. Myslím, že ho musí nechat jít.
- To není možné. - Řekl jsem ti všechno, co řekl mně.
ZAMĚSTNANEC MĚSÍCE JESUS ROSSI
Ten zkurvysyn „Zaměstnanec měsíce“ je zase venku
a kdo ho zastaví? Ty?
Koho bych na toho hajzla mohla poslat,
aby ho rozcupoval na kousíčky?
Co se děje?
Hej. No tak. Co jsem udělal?
No tak.
Pamatuju si, jak jsem četla scénář a nedočetla ho,
a zavolala jsem Davidovi. Řekla jsem: „Proč?
Proč bys jí ubližoval?
Ona je jediná, kdo se snaží mít...
smysl pro to, co je správné,
pro to, co je rozumné.
Proč jí ubližují?
Ani to nemůžu dočíst, jsem moc rozčílená.“
„Mohla bys to dočíst do konce, Lorraine?“
A já řekla: „Jo, dobrá.“ A pak...
Co?
Chcete něco říct?
Ne.
Když řekla „ne“,
bylo to jako studená sprcha.
Stojí na křižovatce a musí se rozhodnout.
Tedy, řekněme to takhle.
Věděla, že kdyby mu řekla o znásilnění...
tak by bylo po všem.
Nechodila 15 let do školy,
aby z ní byl gangster.
I ty nejnásilnější díly
v sobě měly tolik krásného.
Jako ten díl, ve kterém zabijí striptérku.
TŘETÍ SÉRIE, ŠESTÝ DÍL „UNIVERZITA“
Vypráví příběh Meadow na vysoké...
Máš kondom?
...v kontrastu k dívce, která by byla zhruba stejného věku.
Seriál vždycky někoho něčím šokoval.
Cítil ses díky tomu dobře? Cítil ses jako chlap?
Mohli jste to přehánět a způsobit, že je lidem nepříjemně.
Pardon, ale bez varování.
Je to celé o tom, že chcete lidi překvapit
a přinutit je cítit něco, co může být nepříjemné
a musí se naučit, jak se s tím vyrovnat.
To je život, příteli.
Když se budou dít hrozné věci, žádné varování nedostanete.
Ralphie tu striptérku umlátí k smrti.
Museli jste vidět, co za odporného člověka to je,
abyste pochopili, že těmto chlápkům fandíte.
Podívej se na sebe.
Bylo to zajímavé, jednou za čas
se publikum začalo cítit jako:
„Jsou jako zábavní medvídci, se kterými můžeš klábosit
přes plot.“
A jo, to je pravda, dokud jim nedlužíte peníze,
pak už tak zábavní nejsou. Pak jsou...
Takže jsme jednou za čas lidem připomněli,
- že takový Tony Soprano skutečně je. - Dopil jsi?
Díky, T.
Protože tahle sračka bez cukru
je poslední zasraný drink, který si kdy dáš.
Přísahám bohu! Maminko! Prosím, Tony.
Řekl jsem scénáristům: „Hele, je to zabiják,
je to děvkař, je to hajzl...
v mnoha ohledech je to pitomec.
Možná ti to zní zasraně bláznivě.
Ale Tony musí být vždycky ten nejchytřejší v místnosti.
Jak stárnu, už mi nic nezní bláznivě.
Není pořád zábavný.
Je to zlý člověk, extrémně násilný.
Dáš si kafe?
Ne.
A vždycky jsem cítil, že pokud to nebylo dost skutečné,
bylo to tím, že byl víc přemýšlivý, než jak to ve skutečnosti bývá.
Moc přemýšlí, moc se trápí.
Ale dělo se mu něco, co nemohl ovládat.
- Panické záchvaty. - Jo.
Kdyby nebylo panických záchvatů,
nemyslím, že by šel k psychiatrovi.
Na ty zkurvené záchvaty nemám čas.
Pár měsíců jsi byl v pořádku.
Ale nemohl si dovolit se před svými lidmi sesypat, víte?
A samozřejmě se toho hodně skrývalo pod povrchem.
Byl v silné depresi a nechápal to, ani to nevěděl.
Hodně věcí se bál a nevěděl o tom.
Máte nějaké výčitky ohledně toho, jak si vyděláváte na živobytí?
Jo.
Přijde mi, že musím být smutný klaun, navenek se smát...
a uvnitř brečet.
Cítím se vyčerpaný, jen o tom mluvím.
Mám pocit, a já mám s terapií hodně zkušeností,
že psychiatr vám to nikdy nedá sežrat.
A to mi vždycky trochu vadilo.
Jediné, co dělám, je:
„Musíte pochopit, jací moji rodiče jsou,
- takže to není moje vina?“ - Haló?
Terapie z vás má teoreticky udělat lepšího člověka.
- Fajn, tak povídej. - Ale z něj udělala lepšího gangstera.
Mohl skutečně vzít v úvahu, co ostatní cítí...
na 20 nebo 30 vteřin.
Chceme jen, ať s ním promluvíš.
Je to koneckonců tvůj strýc. No tak.
Přesně.
Jak jsme v seriálu říkali, jak Livia říkala: „Psychiatrie...“
Jsou to jen podvodné intriky pro Židy.
To o psychiatrii říkávala moje matka.
- Nic o tom nevědí. - Jasně.
„Melfiová.“
Takže pro mě bylo hodně důležité, aby to byla Italka.
- Z které části boty jste, zlato? - Doktorko Melfiová.
Předci mého otce byli z Caserty.
Moji z Avellina.
Mojí matce by se bývalo líbilo, kdybychom se dali dohromady.
A aby na něj příliš netlačila,
ani aby nebyla příliš soucitná.
Co je něco, co mají všechny ženy, vaše matka,
vaše žena, vaše dcera, společného?
Všechny jsou hrozně otravné.
Její postava byla založena na psycholožce,
- ke které jsem tenkrát chodil. - Ne, vím, co myslíte.
Jsou všechny Italky. A co?
Když se mnou budete jednat na rovinu, možná tak budete mluvit s nimi.
Myslím, že mi začalo docházet, že jsem se tam
„přematkovával“.
Tím, co jste dělal na terapii?
- S ní. - Jasně.
- Jako bych měl novou matku. - Co?
A to je rozhodně to, co dělal Tony.
Udělala jste ze mě všechno to, co vám schází
u vaší ženy a u vaší matky.
Děláte, jako bych byl nějaký zasraný maminčin mazánek.
Jsem chlap.
Tedy, teď, když sedíme v kanceláři té psychiatričky
a ty chlapy analyzujeme, potřeboval matku.
Mami?
Jeho matka byla magor.
- Moje dobré šperky. - Ty, co ti dal táta.
Jo, některé ty kousky byly přímo z výlohy u Cartiera, co?
Všechno jsem to dala tvé sestřenici Josephine.
- Kurva co? Ty dobré šperky? - Vždycky je obdivovala.
Myslím, že jsou si hodně podobní, a kvůli tomu je mezi nimi konflikt.
Dala jsi zasrané sestřenici nóbl prsteny
- a mně jsi dala vibrující křeslo? - Tvoje žena...
Snaží se, protože je Ital a je to jeho matka,
ale ona ví, jak ho naštvat,
a dělá to neustále.
Teď mě poslouchej, než ještě víc ublížíš sobě
nebo dědictví svých vnoučat, už nemůžeš bydlet sama.
- Do domova důchodců nejdu. - Tak půjdu k soudu
a získám na tebe trvalou plnou moc
- a dám tě tam. - To mě rovnou zabij.
Do toho. No tak.
Běž do kuchyně, vezmi nůž na maso a bodni mě.
Sem. Hned, prosím.
Bolelo by mě to míň než to, co jsi právě řekl.
Víš, znám seniory, které to inspiruje!
Livia byla amalgám, ať už to bylo zamýšlené,
ať už to tak viděl David nebo kdokoli jiný,
- ale byla vážně amalgám. - My scénáristi Rodiny Sopránů
jsme jako jediné měli společné to, že jsme měli stejné mámy.
A já měl s mojí matkou hrozný vztah.
Moje matka, víte, jen abych vám ji přiblížil,
byla skálou naší rodiny.
Můj táta umřel ve čtvrtek a v pondělí ráno
šla máma zase do práce, a to měla pět dětí. Bůh jí žehnej.
Ale neměli jsme dobrý vztah.
Když jsem se dostal na univerzitu, zavolal jsem matce a řekl:
„Mami, vzali mě na Newyorskou univerzitu.“
V tu dobu jsem žil sám a ona řekla:
„Dávám ti šest měsíců.“ A já na to: „Fajn, dík.“
Když mě vzali na práva, zavolal jsem matce a řekl:
„Mami, vzali mě na práva.“
A ona řekla: „Další z tvých potrhlých nápadů.“
V tom seriálu jsou věci, které jsem doslova sesbíral,
při návštěvách mé matky. Bydlela v domově důchodců.
- Kdo je to? - To jsem já, mami.
Ta zasraná paní v pokoji vedle si pořád pouštěla vodu.
Už je to tu zase.
Matku to dohánělo k šílenství.
To je dost vody. Kolik vody potřebuje?
Nechává tu vodu téct celý den.
Voda.
Žiju vedle Gungy Dina.
Není to vymyšlené.
Je to všechno založené na tom, jaký je skutečný život.
A celé to začalo Davidem a jeho životem,
ale viděli jsme v tom stejné problémy a stejné věci,
které nás rozesmávaly nebo nás štvaly a tak.
A pokud to sedí k Davidovi a sedí to k Tonymu Sopranovi,
tak to byla součást seriálu.
Když mi bylo asi osm nebo devět,
jezdívali jsme na pobřeží do Belmontu v New Jersey.
A někam jsme v noci šli a šli jsme po schodech
a můj táta upadl a roztrhnul si kalhoty.
Moje matka se začala hrozně smát.
Z toho to vzniklo. Většina lidí to nechápe.
„Čemu se směje? To je tak hrozné.“
A v první sérii řekla Nancy Denise, mojí ženě, řekla jí:
„Doufám, že to stvoření, které hraju, je po smrti.“
Říkám, že to, co má vaše matka, je přinejmenším to,
čemu říkáme hraniční porucha osobnosti.
Pro ty lidi existují jen jejich vnitřní fobie.
Skutečný svět a skuteční lidé jsou vedlejší.
Ti lidé necítí žádnou lásku ani soucit.
V originálním scénáři,
a také v posledním díle první série,
mu Melfiová měla říct: „To vaše matka po vás jde.“
Ty vyšinutá, zkurvená děvko, mluvíme tu o mé matce.
A jde do domova důchodců
a popadne polštář,
a udusí ji. Tak to bylo ve filmu
a tak to mělo být v seriálu.
Ale Nancy měla rakovinu a rozedmu plic.
Když se blížil konec, řekla: „Davide, jen mě nech pracovat.“
- Vaše máma měla mrtvici. - Takže to změnilo celý příběh.
Mrtvici?
Včerejší televizní zprávy ji opravdu rozrušily.
Ne že by mi do toho něco bylo. Akorát se to stalo. Záchranáři...
Prožiju hezký, dlouhý a šťastný život, což je víc, než budeš mít ty.
- Fajn, to stačí. - Jo?
Jeďte.
Snažil jsem se ti pomoct a ty jsi mě chtěla nechat zabít?
Nerozumí vám.
Usmívá se! Podívejte se na ten její výraz.
Podívejte se na ten její výraz. Usmívá se.
- No tak. - Nechte mě!
Jo. Takže jsme ji nechali pracovat.
Nebyla jsem vždycky perfektní, ale snažila jsem se dělat, co jsem mohla.
A vím, že nikomu z vás se nelíbilo,
když jsem vám zkoušela říct, co máte dělat.
Děti jsou jako zvířata. Od psů se neliší.
Někdo je musí naučit odlišit dobré od zlého.
NEKROLOG NANCY MARCHANDOVÁ
Ale moc dlouho nežila.
Byla báječná.
Lidi Liviu milovali. Hrozně je bavila.
Ani nevím, kolikrát jsem slyšel:
„Je přesně jako moje babička! Je přesně jako moje teta!“
Ale přemýšlel jsem o tom, že moje matka,
která jí byla předlohou, byla úplně sama,
v nějakém jiném světě.
Lidé mají problémy s matkami.
Nemyslel jsem si, že jsem v tom sám,
ale vážně jsem si myslel, že moje matka byla v nějakém jiném světě.
Je to vážně o jejím strachu a hrůze a obavách.
Ale něco jsem tenkrát nechápal,
něco, co jsem pochopil až o mnoho let později,
když jsem žil v Kalifornii a mluvil s matkou po telefonu.
Bylo to ke konci jejího života. Mluvili jsme o mém dědečkovi.
A řekla: „To je jak teta Louise, nechtěl jí ublížit.“
Já řekl: „Co tím myslíš?“
A ona: „No, ano, kopl ji, ale nechtěl to udělat.“
Řekl jsem: „Co tím myslíš, že ji kopl?“
Řekla: „No, ano, kopnul ji do vagíny.“
Řekl jsem: „Cože?“
Ona řekla: „Jo, kopnul ji do vagíny.“
Řekl jsem: „Co se dělo?“
„Já nevím, bylo to den před její svatbou
a jen byl rozčílený.“
Jen jsem si pomyslel...
to je... začalo mi to dávat smysl.
Protože si pamatuju, jak matka křičela ze zlého snu a říkala:
„Tati, navlékni si ty kalhoty! Nedělej... Tati, navlékni si ty kalhoty!“
Takže, nemám pro to důkaz, ale byl to zlý chlap,
stejně jako otec mého otce.
Někteří ti chlapi z jižní Itálie. Páni.
Přišel jsem do Hollywoodu natáčet filmy,
ale odbočil jsem k televizní tvorbě
a ke scenáristice,
prakticky vzato kvůli tomu, co bych řekl, že byly mé slabiny.
Zaprvé jsem se začal bát režírovat, taky v tom byly peníze.
RODINA SOPRÁNŮ
Ale během druhého roku seriálu mě můj agent pozval na oběd
a řekl:
„Chci, abys pochopil, že je teď z tebe někdo.
A říkám ti to proto, že teď můžeš dělat
všechny ty filmy, které jsi chtěl.“
Hodně lidí by s tím asi na místě seklo.
A možná jsem to měl udělat.
Ale vytváření Rodiny Sopránů jsem tolik miloval,
že jsem u toho zůstal.
Tenkrát pořád mluvili o vytváření světa.
Čím víc jsem pracoval na Rodině Sopránů,
tím míň jsem byl schopen sledovat něco jiného.
Nedávalo mi to smysl.
Neodehrávalo se to ve světě, ve kterém jsem existoval.
Nebyly v něm jen ty postavy, já v něm žil.
- Je to celé o postavách. - Co se děje?
Ten příběh z těch postav vychází,
a v tom malém světě...
každičký charakter
znovu a znovu uzavíral smlouvu s ďáblem.
Jak jsem říkal, je to o penězích a smrti, jasné?
- Proč se musíme zbavit těla? - Proč pokládáš ty zkurvené otázky?
Všichni uzavřeli smlouvu s ďáblem.
A byl tam problém s nezaplacenou půjčkou.
Můžu vás na moment zastavit?
Melfiová uzavřela smlouvu s ďáblem.
Nevím, kam tento příběh směřuje...
ale je pár základních etických pravidel, která bychom si měli vyjasnit.
To, co mi tu řeknete, spadá pod lékařské tajemství,
kromě toho, kdybych...
kdybych si vyslechla, že došlo dejme tomu k vraždě,
ne že bych říkala, že se to stalo, ale kdyby. Když za mnou přijde pacient
a řekne mi příběh, ve kterém je někomu ublíženo,
musím jít na policii.
- „Musela bych jít na policii?“ - Technicky vzato.
„Technicky vzato.“
Nevím, co se tomu muži stalo.
Jen vám to říkám.
- Není to smlouva s ďáblem? - Tady.
Je to dobrý muž, je to dobrý otec.
Vy mi říkáte, že je to kriminálník v depresi,
lehce se rozčílí a je konstantně nevěrný.
To je vaše definice dobrého muže?
Carmela byla za ďábla vdaná.
Vzala si ho a zůstala za něj provdaná.
Můžete teď odejít,
nebo můžete zůstat a vyslechnout si, co mám na srdci.
Musíte následovat své původní nutkání a zauvažovat o tom, že ho opustíte.
Nikdy se nebudete cítit dobře.
Pokud zůstanete jeho komplicem, nikdy nebudete schopna
potlačit pocity viny a studu, o kterých jste mluvila.
Opustit ho.
Vezměte jen své děti, to, co z nich zbylo, a běžte.
Podle mého kněze bych na tom měla pracovat s ním,
- pomoct mu stát se lepším mužem. - A jak to jde?
Řekli jí: „Vezměte děti a ihned odejděte.“
Ten starý psychiatr byl jediný člověk,
který o tom v průběhu celého seriálu řekl pravdu.
Tony...
Nebudu vám to účtovat, protože nepřijmu krvavé peníze.
- Všechno nejlepší. - Ani vy nesmíte.
Díky.
Je to něco, co už nikdy říct nemůžete...
že vám to nikdo neřekl.
„Žijete z jeho krvavých peněz.“
Tony, co jsi udělal?
- „Vezměte děti a ihned odejděte.“ - To je pro tebe.
- Proboha. - Máme dobrý týden.
- Neudělala to. - Proboha, to je ale auto!
Je to velmi zajímavé,
ta úroveň popírání, se kterou by někdo jako ona musel žít.
Nebo ty příběhy, které by si vykládala, aby měla pocit, že je to v pořádku.
Nemyslím, že se dělo něco, o čem by nevěděla,
alespoň okrajově.
Pokud je Tony ďábel, má smlouvu s ďáblem i on?
Samozřejmě že uzavřel smlouvu s ďáblem.
Víte, je to vlastně ďáblův zástupce
nebo jak tomu chcete říkat.
Ale nebyl se svojí smlouvou spokojený, že? Tak mi to často přišlo.
Lidi říkali: „Měli ho potrestat.“
A já vždycky odpověděl: „Ten chlap je trestán každý den.
Nevšimli jste si, jak je celé ty roky utrápený?
Neustále s něčím bojuje. Nemá náboženskou víru.
Nevěří ve vládu.
Pan Soprano byl tak laskav, že přišel s námi.
Nevěří v nic kromě svého kodexu cti.
Agent Harris vám jistě vysvětlil,
že bychom chtěli, abyste si něco poslechl.
A jeho kodex cti jde celý do prdele.
O čem to mluvíte, jaké schůzky? S kým? Proboha, Livie.
Se všemi. S Raymondem, s Larrym.
Jsou u něj matky třech z mých mafiánských bossů?
Pokud je to pravda, Livie, víš, co...
Teda, já jsem šéf, zatraceně.
Pokud nic neudělám, krev nebo ne...
Musím.
A je po tobě, ty sráči.
Takže mu nic nezbylo a rozhlíží a ne...
Je to to, co podle mě polovinu času hledá hodně Američanů.
Můžete si jít koupit cokoli, můžete dělat cokoli.
Ale neměl žádné jádro.
Je to chlap, který se vždycky snaží udělat to, co si myslí, že je správné,
což nakonec vede k tomu, že posere životy všech ostatních.
Vždycky se snaží udělat správnou věc, ale doopravdy to nikdy správné není.
Nechal vybuchnout kamarádovu restauraci, aby zabránil nájemné vraždě.
Myslí si, že dělá správnou věc, ale nakonec to jde celé z kopce
a posere to všem život.
- Co to kurva děláš? - Podívej se mi do očí.
Řekni mi, že ses mojí restaurace ani nedotkl.
Myslím, že seriál se postupně stával hlubším.
Nezničil jsem ti restauraci.
A myslím, že to bylo hodně díky Jimovi.
Přísahám na svou matku.
Jimmy měl v sobě kouzlo
a myslím, že to kouzlo tak nějak proniklo...
BÝVALÝ ŘEDITEL HBO
...do všech ostatních,
včetně personálu, režisérů, scénáristů, herců.
Ticho!
Bylo to vždycky skvělé, od začátku do úplného konce.
Jdeme na to, pozadí! Akce!
Bylo to jako si hrát, vždycky mi přišlo, že si spolu hrajeme,
jako si hrají malé děti.
Jako: „Já budu mamka a ty budeš taťka.“
- Jasně. - Tak to bylo bezstarostné.
Dvacet dva, záběr osm. Od značky A.
Akce!
Do toho. Zopakujte mi, že zním jako vaše žena.
Do toho.
Fajn.
Prostě, víte, dělal blbiny.
Posílal mi vzdušné pusinky a svlékal si oblečení.
Tedy, byl to vážně cvok.
- Fajn. - Počkejte chvíli. Počkejte.
Do toho. Zopakujte mi, že zním jako vaše žena.
Ty, já.
K personálu se choval skvěle, rozesmával je.
A každému z herců dal 30 tisíc dolarů.
Myslíte po jeho velkém vyjednávání, kdy je neustále odmítal
a HBO mu platila asi milion za každý díl?
Jo.
Když Jim tu dohodu získal, ani jsme netušili, že to bylo možné.
Neuměli jsme vyjednávat.
Myslím, že se kvůli tomu cítil hrozně.
Takže si nás po jednom zavolal k sobě do karavanu
a každému z nás dal šek na 30 tisíc dolarů.
Cože?
Já 30 tisíc dolarů nikdy nedostala. Fajn.
V tuhle chvíli na vás zaměřím kameru.
Ne, o tom nic nevím.
- Dal peníze všem hercům? - Jo.
Jo, to dává... odpovídá mu to.
Byl to velmi štědrý, laskavý muž...
staral se o své přátele.
Byl to štědrý člověk.
Myslím, že měl pocit, že s nimi HBO vyjebala.
A chtěl jim to nějak vynahradit, pomoct jim.
Myslím, že se taky cítil trochu špatně
kvůli těm dnům, kdy nedorazil do práce. Všichni byli připraveni.
„Kde je Jim?“
Podívejte, všichni jsme pařili a skvěle jsme si kurva užívali.
A víte, občas pro nás bylo
trochu těžší se ráno vyhrabat z postele.
Nešlo jen o Jima.
Začalo se dít to, že, kromě peněz, které to stálo,
jsme se také začali bát, co se s ním děje.
A nakonec musel souhlasit,
že zaplatí pokutu 100 000 dolarů
- za každý den, kdy nedorazí. - Fajn, navážeme. Alexi...
Myslím, že Jim nevěděl a neočekával,
jak těžké je hrát hlavní roli v seriálu.
Neměl jsem ani ponětí.
Nakráčel jsem tam s úsměvem na tváři
a rovnou jsem schytal jednu do nosu.
Řekl jsem: „Fajn, musím najít způsob, jak to dělat.“
Netušil jsem, jak se na to připravit.
Začínáte v pondělí ráno, většinou kolem půl šesté, v šest,
někdy i dřív.
A makáte 14 hodin.
A pak, protože herci pracují 12 hodin, jdete v 20:00,
a začnete další den v osm a děláte do 22:00,
pak další den začnete v deset, pracujete do půlnoci.
Pak jdete domů
a musíte si zapamatovat sedm nebo osm stránek,
čtyři nebo pět scén na další den.
A v pátek vás tam můžou zdržet déle.
Takže v pátek jste tam běžně do dvou, do tří.
Někdy jsme v sobotu viděli východ slunce.
A pak v pondělí ráno zase začínáte.
Myslím, že s tím seriálem končil asi tak každý druhý den.
Možná každý den. Ale řekněme...
Každý druhý den jsme šli do baru a... víte...
Vedli jsme stejný rozhovor.
Opili jsme se a on řekl: „Končím,
už nemůžu. Nemůžu se tam vrátit.“
A já na to: „Fajn, ale závisí tu na tobě 100 lidí,“
a on na to: „Jo, dobře.“
Takže se většinou zase objevil.
Ale párkrát se stalo, že na pár dní zmizel.
Dostalo ho to.
A akce!
No, tak to vám řeknu něco, co se vám nebude líbit.
- Kurva. Stopněte to. - Stop.
Tahle zkurvená scéna!
Cítil, že se vydává do míst, která...
- ho ničí. - Víš co?
A jsou pro něj bolestivá.
TŘETÍ SÉRIE, 12. DÍL „ŠÍLENÁ LÁSKA“
- Jsi zkurvený magor. - Žádala jsem tě jen o vlídnost.
Pojď sem.
Poslouchej mě a poslouchej mě dobře.
Už žádné telefonáty, nic. Když mě uvidíš, přejdi na druhou stranu ulice.
Protože jsi nebezpečná kráva a já tě ve svém životě nechci.
Ne, nechoď!
Zavolám tvojí ženě.
Co jsi říkala?
Pojedu do Columbie. Řeknu o nás tvojí dceři.
To, co jsem využíval k tomu, abych se naštval,
byl nedostatek spánku...
to vás nasere k nepříčetnosti.
Dvě noci po sobě spěte dvě až tři hodiny,
před natáčením velmi násilné scény.
Absolutně cokoli, co kdokoli udělá, vás nasere.
Teď mě poslouchej.
Přiblížíš se k mojí ženě nebo rodině a já tě kurva zabiju.
Rozumíš mi? Já tě kurva zabiju!
Zabij mě, ty kreténe.
Dělal jsem hodně divného, mlátil jsem hlavou do věcí.
Tedy, víte, uděláte, co musíte.
Můžete si dát kámen do boty, velmi ostrý kámen,
a celý den tak chodíte. Je to hloupé, ale funguje to.
Zuříte.
A pomalu se pro vás hodně věcí stává přístupnějšími.
Ale já přišel na to, že potřebuju být sám.
Nejsem typ, který by se vykecával
předtím, než musí něco udělat.
Vypiju šest šálků kávy.
To nikomu nedoporučuju, ale... Potom jste šílený.
Zkusím všechno, abych se dostal tam, kam musím,
pokud to nikomu neubližuje.
Zasraná, zkurvená děvka!
Zatraceně, Tony!
Fajn, jsme připraveni. Takže...
- Máme to... - Fajn.
Připravoval se na scénu tak, že mlátil do interiéru auta tolik,
že měl zhmožděné klouby.
Musel si to dělat.
Když Jim zabil toho práskače, vážně si zranil ruce.
O to lano, nebo co to bylo.
Byl velmi odhodlaný zařídit, aby byla ta postava uvěřitelná,
a pokud si nedáváte dobrý pozor, dotáhnete si s sebou práci domů.
A když jste herec, není to vždycky dobrý nápad.
Takže jo, myslím, že si to na něm vybralo svou daň.
Když jste říkal: „Řekl, že to pro něj bylo těžké,“
- a já řekl: „Přesně to říkal.“ - Jo. Jasně.
Do určité míry se chovám jako všeználek,
protože v jeho životě se samozřejmě děly
- další věci. - Jasně.
A měl nějaké problémy, o kterých se teď moc dobře ví,
které se s ním táhly.
Jak se z takového natáčení vzpamatujete?
Pijete. Nevím.
Rozhodli jsme se mu promluvit do duše v mém bytě v New Yorku,
abychom se ho pokusili dostat...
do nějakého zařízení, léčebny.
A v té době to dost skřípalo.
A zaonačili jsme to tak, že jsem Jimmyho pozval,
abychom s to vyříkali, abychom vyčistili vzduch.
A pak přišel,
den předtím jsme měli zkoušku nebo tak něco.
Jeho sestra... byli tam všichni, a on vešel
a viděl, jak tam všichni sedí a říká: „Do hajzlu s tím.“
A prostě odešel a všichni volali: „Jimmy.“
A otočil se na mě a říká: „Vyhoď mě,“
a pak odešel.
TONY JE HIT
GANDOLFINI NAPADL SVÉHO PŘEDNÍHO FANOUŠKA
Jim měl, jako my všichni, vlastní problémy, které řešil.
A život se mu kvůli tomu seriálu hodně změnil.
Klid, chlape.
Nech mě kurva být. Rozumíš mi?
Jo. Jen se uklidni.
Rozmlátím ti tvůj zkurvený ksicht!
Z poměrně neznámého herce
se stal hvězdou, velmi dobře rozpoznatelnou.
Bylo to pro něj trochu divné,
to, jak zcela přišel o soukromí.
Kamkoli šel, byl v záři reflektorů.
Nemohl se ztratit v davu.
- Dost! Mám s sebou dítě. - Koleda.
A od Tonyho Soprana se hodně lišil.
Byl to pohodář.
Nosil obyčejné pantofle a měl rád Green Day a AC/DC.
JAMES GANDOLFINI SI HRAJE SE ŠTĚNĚTEM FANOUŠKA
- Co je to? - Kříženec.
Je zvláštní, že hodně fanoušků mělo Tonyho
tak trochu za vzor, což je v mnoha ohledech děsivé.
Takže to možná, možná to vycítil,
že si lidi myslí, že je Tony Soprano, i když není.
Je to vážně dobrý chlap a hodně komplikovaný.
- Chcete něco říct, Jamesi? - Dalo by se říct...
a nejsem si tím jist, ale možná v něm bylo víc Tonyho,
než si chtěl přiznat, že to pro něj bylo příliš snadné.
- Můžu ti něco říct, Tony? - Nedělej, že mám na výběr.
Minulý rok jsem snila
a fantazírovala a byla jsem zamilovaná do Furia.
Mluvil s tebou. Ty chudinko!
Díky němu jsem cítila, že na mně záleží!
Víš, tuhle ses mě ptala,
co má Irinina sestřenice, co ty nemáš.
A přemýšlel jsem o tom,
protože je to zkurveně dobrá otázka.
A jo, je dost sexy, i když jí chybí noha,
ale to není ono.
Můžu si s ní povídat, protože má co říct!
Já jsem tady! A mám co říct!
Kromě „Dej ty zasrané židle dolů“ a „Podepsal jsi to rozdělení majetku“?
Je to kurva dospělá ženská, která si toho hodně zažila!
A byla sama a musela bojovat a se vším se rvát!
Na rozdíl od mě, je to tak?
Kdo to tak kurva chtěl?
Kdo se kurva nasral a kňučel jen při představě, že bych měla
- zasranou realitní licenci? - Mohla sis 20 posranejch let válet šunky
a nastavovat klimatizaci a zasraně remcat a stěžovat si
a pořád si mi zkurveně stěžovat!
Nebo svému knězi! Do prdele s tím!
Lidi říkají: „Seriál je čím dál temnější.“ No... to on se stal temnějším.
„Jsem vzkříšením
a jsem životem,“ řekl Pán.
„Ten, kdo ve mě věří, bude žít...
i když zemřel.“
19. ČERVNA 2013, ŠEST LET PO SKONČENÍ SERIÁLU
ZEMŘEL JAMES GANDOLFINI NA INFARKT VE VĚKU 51 LET.
„A všichni, kdo žijí a oddali se mi ve své víře,
nikdy nezemřou.“
Jime, pokud existuje nebe, co byste chtěl, aby Bůh řekl,
až dorazíte k nebeské bráně?
„Na chvíli to tu převezmi. Hned se vrátím.“
- Ne. - To je ono.
- Ne.
Ani nezkoušejte to změnit.
- Dobře. - Je to skvělé.
Jen myslete na všechny ty možnosti.
Bylo to léta po skončení seriálu. Zavolala mi jeho agentka.
A řekla...
Byla tak trochu... ne necitlivá.
Jen to řekla velmi přímo.
- Překvapilo vás to? - Ne.
Drahý Jimmy...
tvá rodina mě požádala, abych na tvém pohřbu promluvil,
což je pro mě velkou ctí a dojímá mě to.
Zkusil jsem napsat tradiční řeč,
ale znělo to jako špatný televizní pořad.
Takže ti píšu tenhle dopis,
ale je určený pro publikum,
takže ho zkusíme zahájit něčím vtipným.
Jednou jsme byli na place a natáčeli scénu, kde bylo:
„Tony rozzuřeně otevře dveře a zavře je
a pak začne mluvit.“
Kamery běžely a ty jsi otevřel dveře od lednice
a hrozně silně jsi je zabouchnul a pořád jsi s nimi
mlátil a choval ses k té lednici jako pomatený.
A tak jsme museli přestat točit.
A pamatuju si, jak jsi říkal: „Tahle role,
ta místa, kam mě přenáší, to, co musím dělat,
je to tak temné. Je to...“ A vzpomínám, že jsem ti řekl:
„Řekl jsem ti, abys tu lednici zničil?
Píše se kdekoli ve scénáři: ,Tony zničí lednici‘?
Píše se tam: ,Tony naštvaně zavře dveře lednice.‘
To se tam píše. A ty jsi tu lednici zničil.“
Další vzpomínka na tebe, která mě napadá,
natáčeli jsme v tom vážně horkém létě,
v tom vlhkém létě New Jersey.
A ty jsi seděl na hliníkovém lehátku
s mokrým kapesníkem na hlavě.
A já byl plný lásky.
Tenkrát jsem věděl, že jsem na správném místě.
Protože...
Řekl jsem: „Páni, to jsem neviděl od dob, co to dělával můj táta.
a taky to dělávali moji italští strýcové
a můj italský dědeček
ve stejně horkém podnebí New Jersey.“
A byl jsem na naše dědictví tak hrdý.
Když jsem tě tak viděl, byl jsem na naše dědictví tak hrdý.
Ačkoli jsem starší než ty, vážně jsem cítil, že...
vždycky jsem cítil, že jsme bratři.
Abych zmínil toho třetího chlapa mezi námi,
byli jsme tam ty a já a ten třetí chlap.
Lidi vždycky říkali: „Tony Soprano, proč jsme ho tolik milovali,
když to byl takový hajzl?“
A moje teorie je, že viděli malého kluka.
Rozuměli mu a milovali ho. A cítili jeho lásku a bolest.
A to jsi do toho dal ty.
- Natočíme to znovu. - Ještě jednou.
Když jste pracoval s Jimem jako s Tonym, když jste psal,
viděl jste v Tonym něco ze sebe?
Ke konci jsem začal.
Začal jsem si všímat, že jsme se tak trochu propojili,
nějakým zvláštním způsobem.
Existovali dva Davidové.
Když chtěl, uměl být tak kurevsky vtipný.
Když chtěl, uměl být tak skvělý.
Ale ten člověk,
který vědomě způsobil, že vám připadalo...
že jste byli nějak zodpovědní za jeho zasmušilý stav,
či jak tomu říct, jeho nešťastný...
nebo že jste museli udělat něco, co by ho rozveselilo, nebo tak...
a to prostě nešlo.
Přišla třetí série a já se nevrátil, víte?
Nebyl jsem rád.
Velká část toho, co se mi stalo, bylo to, že to začalo být toxické.
Místnost jsme neopouštěli, jen když jsme šli na plac,
což bylo samo o sobě...
vyčerpávající, bylo to děsivé.
A hodně práce. Jen to, že tam musíte být
a nemáte nějakou roli, ke které by vaše mysl mohla, víte...
Ke konci jsem se nesoustředila a on to věděl a naštvalo ho to.
Udělala jsem pár chyb. Jo.
Když mě vyhodil...
byli jsme... Bylo to hrozné. A on...
Všechno, z čeho mě David obvinil, jsem udělala.
Skákala jsem mu do řeči, když mluvil s ostatními.
To byla jedna z věcí. Udělala jsem pár zlých věcí.
A to bylo...
To je to, v čem tkvěl náš problém,
protože jste se museli umět chovat.
Musíte se chovat dobře. Je to velmi zásadový člověk.
Má zásady pro to, co je dobré a jak se máte chovat,
a co je přijatelné a co není.
A myslím, že...
Víte, asi jsem se pro něj přeměnila
do té mateřské kategorie,
černé díry.
V místnosti scénáristů spolupracujete,
ale pořád je to vaše vize.
Způsobilo to napětí?
Řeknu to takhle. Občas jsem se hodně naštval,
protože nikoho nic nenapadalo.
Ale později jsem si pak říkal:
„Jo, možná je to proto, že jsi všechno zamítnul,
tak toho nechali.“
Tenhle tvůj přístup
je jedním z hlavních důvodů, proč jsi tak dobrý vůdce.
Ale všichni máme chyby, i ty.
Sedm smrtelných hříchů a tím tvým je pýcha.
David je velmi nekompromisní,
ale myslím, že nějaká vaše část musí být bezohledná a bezcitná,
když přijde na vytváření umění.
Myslím, že se to týká všech forem umění.
Se vší úctou,
nemáš kurva ani ponětí, jaké je být vůdcem.
Každé rozhodnutí, které uděláš, ovlivňuje každý aspekt
každé zasrané věci. Je skoro nemožné se s tím vyrovnat.
A nakonec jsi s tím úplně sám.
Byl pod neskutečným tlakem,
protože teď jste...
Musíte... Nastavil jste laťku vážně vysoko
a každý rok ji musíte překonat.
Musí to být lepší. Nejde jen o to uspokojit publikum,
ale musí to být lepší, zajímavější, divnější.
Přemýšlejte o tom, jak riskoval.
Víte, to byla ta jeho vrtošivá povaha, ten zázrak.
- A co když to prostě uděláme? - Myslím, že chci jít domů.
- Je tu pár pevně daných podmínek. - Jako co?
- Nemůžeš tu mít svého koně. - Proč ne?
Děláš si srandu? Představ si ten smrad a hovna všude.
- Uklidím po ní. - To říkáš vždycky.
Vážně to vzešlo z jeho srdce a jeho představivosti.
A věděli jsme, že kdybyste chtěli změnit i jen jediné slovo v dialogu,
řekli: „Musíme zavolat Mistra Válce,“
- tak jsme mu říkali. - „Mistr Válec“?
Mistr Válec číhající někde na věži.
Čekali jsme, až nám dá vědět: „Říká, že je to v pohodě,“
nebo: „Ne, neměňte to,“ protože mu na tom záleželo
- a byl to jeho projekt. - Jasně.
Víte, byli jsme tam, abychom sloužili jeho projektu.
- Dívejte se všichni sem! - Na to nás najali.
Jen mě obejmi.
SÍŇ SLÁVY NEW JERSEY KAŽDÝ POTŘEBUJE HRDINU
David byl tím, kdo nastavoval laťku nejvýše.
A to ho pronásledovalo a s prací nebyl nikdy spokojený.
Byl jedním z těch chlapů, kteří se...
„Davide, užij si to.“
No tak, kamaráde. Davide, gratuluju, kámo.
Jak se máte? Díky.
- Rád vás vidím. Máte se dobře? - Jo.
V ŘÍJNU 2023 VSTOUPIL DAVID CHASE DO SÍNĚ SLÁVY NEW JERSEY.
Zhruba jednou za pár desetiletí
se objeví někdo, kdo změní pravidla hry.
Na tom být z New Jersey je hezké to,
že nás nikdy nečekají.
Nekompromisní, neústupný, vynalézavý,
idealistický, romantický až za hrob,
a ano, cynický a sebedestruktivní rebel bez příčiny.
Jinými slovy je to můj typ chlapa.
Proměň mi maso v černý les.
Zkurvené sny, Ježíši Kriste.
- Chci si promluvit o tvých snech. - To je v pohodě.
Sny a filmy jsou si hodně blízko, můžete jít
přímo z této místnosti, bum, do, víte, kamkoli.
- Jasně. Volná asociace. - Jo.
Dostaň ho!
No tak, Tony, dříve nebo později musíš čelit realitě.
- Nechci to slyšet. - No, uslyšíš to.
Dlouho se mi zdávalo o tom, že jsem někoho zabil.
A ta tíha těch snů mě dostala, když už jsem v tom byl namočený.
A ve snu jsem sám sobě říkal: „Proč jsi to udělal?
Všechno jsi zahodil. Skončil jsi.
Proč jsi to sakra udělal?“
A nyní tu máme zprávy.
Chceš to otestovat?
To zábavné na snech v Rodině Sopránů je to,
že když máte postavu, která to má mít
- pod kontrolou... - Jasně.
- ...ve snech to pod kontrolou nemáte. - Ne, nikdy.
ŠESTÁ SÉRIE, DRUHÝ DÍL „VÍTEJ V KLUBU“
V té snové scéně Kevina Finnertyho, o co se to Tony snažil?
Co to sakra je?
To není moje peněženka. Ale ne.
Říkal: „Kdo jsem a kam mířím?“
A byl vyděšený.
Tonyho fatálního chyba, jakožto mafiána, byla to, že měl svědomí.
Jen jsme ohromeni z toho, že jsme v přítomnosti chlapa,
jehož prodejní tým byl nejlepší 12 čtvrtletí po sobě.
Není to zas tak extra. Vždycky se najde někdo lepší.
Dokonce i David říkal: „V jiném životě by byl Tony chlap,
který prodává nábytek na Garden State Parkway.“
A Kevin Finnerty byl alternativní verzí toho,
kým Tony byl.
Přišel jsem sem, protože jsem myslel, že mi pomůžete zkontaktovat Finnertyho.
Mám jeho peněženku a jeho kufřík, ale nejsem on.
Jednoho dne všichni umřeme a pak budeme stejní jako ten strom.
Žádný já, žádný vy.
Ve svém nitru chápe, co je dobré a co zlé.
A opět, jste ve špatném oboru,
pokud se budete starat o takové věci,
protože budete dělat hodně zlého.
Včera se mi zdály pěkně zkurvené sny, horečnaté sny.
Zastřelil jsem chlapa. Byl to můj kamarád.
Takže je zajímavé, že o tom Tony mluvil na terapii.
- Byl jsem plný... - Hněvu.
Jo, jasně, hněvu. Vy víte všechno.
Se svým hněvem jste nikdy nic nedělal a podívejte se, jak to dopadlo.
Jste sám sobě největší hrozbou.
Ale takové je být člověkem.
Ale někteří lidé jsou sebedestruktivnější než ostatní.
Jen to jednoduše spolknete jako prášek.
A později v seriálu to byl meskalin,
což pro něj byl jiný způsob, jak tak nějak prozkoumat širší okolnosti.
Chápu to.
Chápu to!
Na začátku každého dílu jsme seděli u stolu
a ten scénář spolu pročítali.
Ale všichni jsme tam přišli trochu jako: „Jsi v pohodě?“
Jako... Trochu jako: „Tohle je tvůj poslední díl?“
Nikdy jste nevěděli, kdo tam zůstane
na dalších pár dílů. Bylo to k popukání.
A říkali jsme: „Hej, ne, jsem v pohodě.“
Všichni jsme se toho báli.
Jo, všichni říkávali: „Kdo to schytá jako další?“
A byl tam rituál, pokud vás David pozval na oběd nebo na večeři,
byli jste v prdeli.
Ten „hovor“ od Mistra Válce.
Ale víte, on je šéf.
Ta vaše část, kterou jste viděl v Tonym,
byla to ten mafiánský boss?
- To, že jste musel... - No, to jsem si myslel.
- Ty jsi ji kurva zabil! - Když musel někdo v pořadu umřít...
musel jsem to říct herci.
A bylo to pro mě těžké.
Ježíši Kriste.
- Lidi z toho byli vážně zlomení. - Musím si sednout.
- Přijde mi, že nemůžu stát. - Někteří skoro i žadonili.
Můžu, Tony?
Protože je to jejich práce. Živobytí.
Vincent Pastore, Big Pussy, za toho jsme se rvali.
„Nezabíjej ho, Davide. Dej mu další sérii.“
No, víte co? Je to seriál o mafiánech. Lidé musí odejít.
Kurva.
Adriana.
A snažil jsem se od toho distancovat.
Co s ní?
Federálové.
Tak, že jsem přemýšlel jako on: „Musí zmizet.“
Do prdele.
Jakmile jsme rozhodli, že Adriana začne spolupracovat
s federály, její osud byl zpečetěn.
Věděli jsme, že přijde chvíle, kdy to pro Adrianu neskončí dobře.
Postarám se o to.
David si se mnou na place sednul a řekl: „Natočím to dvěma způsoby.
V jednom se ti podaří utéct,
ve druhém tě zabijí
a nikdo nebude vědět, jak to skončí, dokud to neodvysíláme.
Na place jsme měli trable se zachováním mlčenlivosti,
takže nikdo nemůže vědět, co se vážně stane.“
A já řekla: „Ale já budu mrtvá, už nebudu v seriálu.“
A on na to...
A já jsem vzala jinou práci, protože jsem to nevěděla
a bála jsem se, a to ho pěkně nasralo...
protože tak se to dostane ven.
Ale musela jsem tu práci vzít, myslela jsem, že už jinou nenajdu.
Věděla jsem, že to, že jsem pět sérií hrála Adrianu,
což bylo to, co mě proslavilo, že to bude můj život.
Věděla jsem, že budu do konce života mít tuhle nálepku.
Tak jsem si řekla:
„Radši vezmu tuhle příležitost.“
PÁTÁ SÉRIE, 12. DÍL „DLOUHODOBÉ PARKOVÁNÍ“
- Haló? - Jo. To jsem já.
Ježíš. Ani nevím, jak to říct.
Jde o Christophera. Pokusil se zabít.
- Proboha, je v pořádku? - Je v pohodě.
Byl nahoře u Ramapa. Prý spolykal nějaké prášky
a jeden policajt ho našel na záchodě v bistru
a odvezli ho do nemocnice.
Každopádně, akorát tam teď jedu
a pošlu k tobě Sila, aby tě vyzvedl, jo?
Ježíši Kriste.
Ačkoli jsem z odchodu byla hodně smutná, byla jsem připravená.
Věděla jsem, že to bylo... že to tak muselo být.
Je to hodně těžké, protože jsou to postavy i herci.
Nebyla to jen Adriana, byla to Drea de Matteová.
David nechtěl vidět, jak ji zastřelí, protože ji miloval.
Proč brečíš? Bude v pohodě.
Nesnesl bych vidět, jak Adrianu zastřelí.
Nemohl jsem se na to dívat.
Takže jsme porušili styl seriálu.
U jakékoli jiné oběti v seriálu vidíte, jak ji zastřelí.
Začali jsme to řešit,
víte: „Jak bychom to měli udělat?“
Pokud se to nestane na kameře...
HLAVNÍ KAMERAMAN
...tak musíme zjistit poetický přechod.
Tedy, nešílí a nežadoní, takže je... myslím, že je spíš...
- Točíme, lidi. - ...taková, víte?
Akce!
Byla to ta zdaleka nejtěžší scéna, jakou jsem kdy hrál.
A ona je samozřejmě naprosto skvělá.
Říkala: „Nešetři mě, jasný?
Samozřejmě je to moje poslední scéna.
Tak ať je dobrá, jo?“
Říkala jsem: „Stevie, jdeme kurva na to.
Já jsem píča, ty jsi mafián, popadni mě za vlasy
a jdeme kurva na to.“
Ne.
- Pojď. - Ne!
- Prosím. - Kam to kurva jdeš?
- Pojď, ty zkurvená kundo. - Ne! Prosím!
Ne!
Když jsem tu scénu psal,
je tam psané, že kamera zamíří směrem k nebi.
Měla se napojit na kameru, která míří dolů a hledá Tonyho a Carmelu
v jiné scéně.
V poslední scéně toho dílu jsou Tony a Carmela v lese naschvál.
A ona mluví o koupi toho pozemku.
- Jo, je to krásný kus země. - A s tím výhledem?
Za těch 600 000 to rozhodně stojí. Znalec přijde v úterý.
A on myslí jenom na Adrianu.
Občas mě to rozesmutní, když myslím na to,
jak to ta postava schytala.
A byl to také konec Drey de Matteové.
Ztráceli jsme i Dreu.
- Jsi v pořádku? - Jo. Já? Jo. Naprosto.
Kdy jste začal přemýšlet o ukončení seriálu?
Měli jsme sedm sérií,
ale těm posledním dvěma říkali 6A a 6B,
což byl způsob HBO, jak se vyhnout tomu, že by hercům museli platit víc.
Kdyby to nazvali sedmou sérií,
byli smluvně zavázáni jim zvýšit platy.
Stop!
Dva roky předtím mi Chris Albrecht řekl:
„Měl bys přemýšlet o tom,
jak chceš seriál ukončit.“
Ale na to jsem nikdy nemyslel, protože konec?
Víte, kdy ten seriál zrušíte. Nevím.
To se stane většině... všem televizním seriálům, ne?
Nakonec je zruší.
Ale tohle bylo něco jiného.
Režíroval jste první díl
a pak už jste žádný nerežíroval, protože jste byl scénárista a producent.
Ale pak jste se vrátil a režíroval poslední díl.
Jo. S Alikem, stejným hlavním kameramanem.
- Oba jsme se za tu dobu zlepšili. - Jasně.
- Uběhlo deset let. - Jo, dlouhá doba.
Jo. Takže myslím, že v tom posledním díle
jsme hodně mluvili o 2001...
2001: VESMÍRNÁ ODYSEA, 1968
...o úhlu pohledu, který se přeruší tím,
že do toho úhlu pohledu pronikne ta postava.
Astronaut začne vidět sám sebe.
Oblékne si skafandr a jde ke svému odrazu v zrcadle...
a otočí se a stojí tam on bez skafandru.
A potom nakonec jí večeři, sám, a stárne.
Otočí se a vidí sám sebe v posteli,
jako starého muže.
Tahle jednoduchá metoda mě vždycky uchvacovala.
Takže v celém tom díle...
ŠESTÁ SÉRIE, 21. DÍL „MADE IN AMERICA“
...ať jde Tony za kýmkoli,
vejde do vlastního úhlu pohledu.
Přinutilo mě to přemýšlet o čase...
a hádám že i o blížící se smrti.
Pane? Omluvte mě.
Nebo blížícím se něčem.
Je v tom něco tajemného.
Původním nápadem
pro poslední scénu, který jsem v sobě nosil dlouho, bylo to,
že Tony bude mířit skrz Lincolnův tunel zpátky na Manhattan
na schůzku, a že tam umře.
Tedy, nevěděl jsem, že tam umře,
ale nevypadalo to dobře. Předpokládal jsem, že se to stane.
Kdybyste se na to dívali, říkali byste:
„Nemyslím, že to pro něj skončí dobře.“
Ale nemohli jste to vědět.
A pak jsem jel tady po Ocean Boulevardu
a viděl jsem jedno bistro a pomyslel si:
„Možná by to mělo skončit na místě, kam chodí často jíst.“
Ticho, prosím. Ticho!
„WHO WILL YOU RUN TO“ INTERPRET: HEART, „MAGIC MAN“
A když jsem řekl: „Přemýšlím nad ,Don't Stop Believin’.‘“
Všichni byli jako: „Kurva, to si děláš prdel?
Poslední v celém seriálu?“
Všichni byli proti.
A já na to: „No, právě jste to za mě rozhodli.“
- Ahoj. - Ahoj.
Ale nebylo to jen proto, abych byl proti.
- Na co máš dneska chuť? - Nevím.
Čím víc jsem s tím nápadem pracoval,
tím víc jsem se zaposlouchal do jedné části textu té písně:
„Film nikdy nekončí. Pořád pokračuje dál a dál.“
Pomyslel jsem si: „Páni.“
V celém tom díle vládne pocit, že se kruh uzavírá.
Připadá vám, že se vracíte do prvního dílu.
Běžte dozadu.
Vybuchující gril, vybuchující auto.
Poslyš, jestli se ti nelíbí ta rampa, postavím ti novou, ano?
Možná je to tím dřevem.
To uzavírání kruhu mě zasáhlo. První díl, poslední díl.
Hej, děti. Pojďte sem.
Je tam trochu cítit atmosféra vzorců života,
které se odehrávají pořád dokola.
Víš, někdy...
- je život dobrý. - Život je často dobrý.
A ta scéna v bistru, hodně z toho rozhovoru je v duchu:
- „Pamatuješ, když...“ - Jasně. Jo.
Na mou rodinu.
- V první sérii Tony řekl... - Pamatujte si malé okamžiky...
jako je tenhle...
ty jsou dobré.
Tak se vzmuž.
- A AJ mu to zopakuje. - Soustřeď se na dobré časy.
Nebuď sarkastický.
Neřekl jsi to kdysi? „Zkus si pamatovat ty dobré okamžiky?“
- To jsem řekl? - Jo.
No, hádám, že je to pravda.
Ta scéna staví sama na sobě, ve tvaru pyramidy,
kde jen stavíme.
Sledujete, jak se tam toho děje hodně.
Snaží se zaparkovat, je tam hodně lidí,
hodně postav, chlápek v bundě „Pouze pro členy“.
Do bistra vchází další možné hrozby.
V té scéně v bistru narůstá napětí.
Čekáme, že se něco stane.
Nečekal jsem a objednal pro celý stůl.
A pak to zčerná. Bylo to tak náhlé a zvláštní.
Vážně to všechny překvapilo.
Začala jsem všechny obvolávat a říkám: „Hej, to se mi vypnula televize?“
Já byla s Jimem a Jim řekl: „To je ono?
To je ono?“ Byl... nemohl tomu uvěřit.
- Takže Jim to nevěděl? - Ne!
Byl naštvaný?
Myslím, že byl v šoku, jako všichni ostatní.
Bylo to prostě jen: „To je ono.
To je konec příběhu.“
A já si říkám: „To je David. To je zasraný David.
Přesně tak chtěl ten seriál ukončit.
Nechce, aby nikdo věděl, co se děje.“
Myslím, že jsem myslel na to, že vesmír se nezastaví.
Vy se možná zastavíte, ale vesmír ne.
Ten film bude stále pokračovat.
Je tam rozuzlení nerozuzlení, jo?
Což otevírá velmi poetickou podstatu
otevřeného konce.
Nespočet lidí mi řeklo...
„Fajn. Já vím, že vy víte. Co se skutečně stalo?“
Časopis Vanity Fair vydal článek, asi jako deset let po Rodině Sopránů.
A přišli za mnou a říkali:
„Jak to skončilo? Víte, jak to doopravdy skončilo?“
Máte... víte...
Řekl jsem: „Fajn, dobrá, jednou pro vždy,
na konci se stalo to, že režisér řekl ,stop‘
a herci šli domů.“
Co se mohlo stát? Tonyho zabili?
- Rodinu zcela vyhladili? - A všichni jsou jako: „Jo!“
Velké rozuzlení a dopad neznamená nic,
protože na celý ten seriál za 20 minut zapomenete.
Ale když vytvoříte filozofický konec,
otevřený konec, jak se také stalo,
ten seriál bude žít navěky. Nikdo na to nepřijde.
Konec je takový, jaký ho chcete.
Zemřel jako starý muž.
Někdo vyšel z WC a střelil ho do hlavy.
KONEC SERIÁLU VYVOLAL DEBATU
Všichni naposledy stojí u automatu na vodu a říkají jen...
FINÁLE... NA TO ZAPOMEŇTE!
„Já kurva nemůžu věřit tomu, co jsem právě viděl.“
NA TOHLE JSME ČEKALI OSM LET?
- „Co se stalo?“ - Co vám zbylo?
Zbylo vám něco, co chcete vyřešit.
„Fajn, a jak to vyřešíte?“ Tak, že budete seriál sledovat znovu.
Když jste skončil, skončil jste? Tedy, srovnal jste se s tím?
Byl jste smutný? Byl jste... Chtěl jste dělat něco jiného?
Co to bylo?
Chtěl jsem se pustit do toho, co jsem chtěl dělat vždycky,
což bylo natočit posranej film.
V ROCE 2012 DAVID NAPSAL A REŽÍROVAL PRVNÍ FILM,
NOT FADE AWAY, S GANDOLFINIM V HLAVNÍ ROLI.
A... je jasné, že jsem Rodiny Sopránů natočil dost,
ale byl konec... A přišlo mi to správné. Byl konec.
Fajn, lidi, jdeme na to. Tady. Všichni jsme tu, jdeme na to.
Jak šel čas, začalo se mi stýskat po lidech.
Vážně jsme byli jako rodina.
A chybělo mi to řešení problémů.
Je psaní scénáře a pak taky to: „Jakou barvu by měla mít jeho čepice?
Červenou?
No, nemůže mít červenou čepici, protože červenou čepici má ona.“
„Tam nemůžeme točit, je odtamtud vidět cedule Shell.“
Nebo během editování: „No, proč černou?
Proč střih na černou?“
TŘETÍ SÉRIE, DRUHÝ DÍL „PRAŠČAJ LIVUŠKA“
Tedy, byla tam scéna mezi Meadow a AJ.
„U lesů za večera, když sněžilo.“
Proboha. Jsem tak ráda, že už nechodím na střední.
Četla jsi to?
Tohle bylo dávno. Psal domácí úkol.
Co to znamená?
Zítra musím odevzdat rozbor.
Co to znamená?
„Lesy jsou krásné, temné, hluboké, ale splním to, co jsem slíbil,
a než ulehnu, čeká mě ještě mnoho mil.“
„Lesy za večera, když sněžilo“, tak nějak se jmenuje.
- Od Roberta Frosta? - Báseň od Roberta Frosta.
- A říká... - Co pokrývá pole?
- Sníh. - Jupí!
- A co symbolizuje sníh? - Vánoce.
Haló. Zima?
Nekonečné bílo, nekonečné nic?
- Nevím. - Smrt.
- Myslel jsem, že černá je smrt. - „Myslel jsem, že černá znamená smrt.“
To jsem měl v hlavě taky.
Ale, víte, teď lidi řeknou: „Vidíte, přiznal to, Tony umřel.“
Pravdou je, že...
Překlad titulků: Barbora Lutovska