Fik du et billede?
Sopranos-feberen nåede nok toppen sidste juli...
22. JULI 2000 HARRISON, NJ
...da 14.000 mafia-wannabes kom til showets åbne optagelsesprøve
i det helt igennem uglamourøse Harrison i New jersey.
Folkemængden blev vurderet til mellem ti og 25.000.
Ja, det var efter den første sæson.
Køen gik hele vejen ud til motorvejen...
DAVID CHASE SKABER AF SOPRANOS
...og det var helt tosset.
- Videre, folkens. - De damer, træd frem.
Rygtet siger åbenbart,
at man skal tage sit billede med til Jersey.
Der er politifolk, brandmænd og lærere her.
Hvem ønsker ikke rigdom og berømmelse?
Jeg vil sige dig en ting. Jeg passer til rollen i Sopranos.
Man bliver ikke mere italiensk. Sådan laves de ikke mere.
Min ven og jeg har klædt os ud,
og der var 482.000 mennesker foran os.
Jeg ved ikke, om vi har en chance nu.
Du skal komme herover, hvis du vil...
Forlad området!
I kan blive anholdt, hvis I ikke forlader området.
Politiet i Harrison, der var bekymrede for sikkerheden,
lukkede optagelsesprøven ned.
Det er slut, det er slut.
Så de fleste måtte nøjes med bare at aflevere deres billede
i kassen og håbe på en chance.
Vi fandt Ginny Sack i den gruppe.
Hun havde gået på samme high school som mig.
Hun var kosmetolog, havde aldrig spillet skuespil.
Hvad helvede er det her?
Jeg var svimmel. Mit blodsukker var lavt.
Hvad blev der af frugtsalaten?
Du skulle stoppe med at ryge, men gjorde det ikke.
Nikotin er vanedannende!
Hvad er der galt med dig? Hvorfor råber du?
Man tvivlede aldrig på hende.
Jeg ved, jeg har taget på de sidste par år.
Jeg ser de andre hustruer, hvordan mænd ser på dem.
Ser jeg ikke sådan på dig?
Har jeg ikke altid gjort det?
Jeg elsker dig.
Som tiden gik
gik det op for mig, at publikum fordelte sig
på to forskellige typer.
Der var typerne, der søgte en dramaserie,
og så var der dem, der blev kaldt:
"Mindre snak, flere mord."
Showet var ikke let at afkode, forstået på den måde,
at det skiftede mellem lys og mørke,
så man skulle være forberedt på, at begge dele kunne ske
på et hvilket som helst tidspunkt.
Noget, der er meget vigtigt for mig,
er, at mørket er blandet med humor. Og når jeg tænker på det,
tænker jeg på mig selv som barn, der gik til mine første begravelser
og så min bedstefar død i kisten
og hørte en vanvittig samtale,
et eller andet tåbeligt, som en af mine tanter sagde.
Man tænker: "Hvad taler du om?
Altså, der ligger din far i kisten."
Det gjorde indtryk på mig som forfatter.
At se hende sådan, Mariolina, hun gav mig min første spiller,
mig og Vincent Maniscalco i gyden bag kyllingefabrikken.
Junior.
Jøsses, hvad er det, jeg siger ved den stakkels kvindes begravelse?
Lad os gå.
Jeg vil sige om Sopranos,
at jeg ikke rigtig ved, om det var drama eller komedie.
For eksempel, Tony Sirico...
han var en seriøs gangster-skuespiller,
men komikken begyndte bare at komme frem.
Åh, satans også.
Det absurde, der delvis var ham selv.
- Lad være! - Satans giftig efeu overalt.
Jeg blev født i Brooklyn. Jeg voksede op på gaderne.
Jeg har stadig cement i skoene.
Så jeg kender alt til det liv.
Jeg kender mange, der er involveret i det liv.
Det klør allerede.
Han brugte ikke makeup, for han gik i solarium.
Sådan... Han havde sådan en reflektor, så han blev brun.
Sådan var Tony i virkeligheden. Tony var altid brun.
Jeg mener, min karakter opfører sig som mig.
Men sig det ikke til nogen.
Du ved godt, at når Caitlyn er færdig med college,
så er vi i 2027 eller noget?
Hun ligner dig, hun færdiggør ikke fjerde klasse inden da.
- Hvad laver du? - Ikke noget.
Og tak! Rigtig godt. Tjek det, tak.
Tony Sirico var meget pertentlig
og meget optaget af, hvordan han så ud.
Ingen måtte røre hans hår.
Ingen hår-medarbejdere måtte røre hans hår.
FORFATTER/PRODUCER
Han fortalte mig om det.
Han stod op klokken tre, og han øvede replikker,
og han redte sit hår, og han sprayede i luften,
og så ville tågen lægge sig,
og det gjorde han et par gange, til det var hårdt som shellak.
Hvad fanden laver du?
SÆSON 3: EPISODE 11
- Graver vi et hul? - Vi laver "Pine Barrens".
Nemlig, pissemyre, kom i gang.
Jeg ved, jorden er hård, men brug de sibiriske muller.
Paulie og Christopher ville myrde en fyr
ude i skoven, men så undslipper fyren,
og de farer vild i skoven.
Vent lige.
Vi er gået i ring. Hvordan fanden er det muligt?
Et af aspekterne i episoden er, at da man første gang ser Paulie...
Lad os vælge satin-finishen.
...sidder hans hår perfekt, og han får en manicure.
Undskyld mig.
Og hele tanken er, at han totalt nedbrydes
til den værste udgave af sig selv i slutningen.
Skide nar.
Jeg har tabt min sko.
Han er et stort rod.
Jeg sagde til Tony Sirico:
"Det er, hvad der ville ske med dit hår"
"Jeg ugler ikke håret." Jeg siger: "Kom nu, Tony.
Hele pointen med det er, at...
Paulie er ét stort rod."
Så sagde han: "Okay." Så gør han... Jeg sagde: "Kom nu."
Og han sagde: "Okay, din skid," og han uglede sit hår helt vildt.
Og jeg sagde: "Få det filmet, inden han ændrer mening."
Og det er den eneste gang, man har set Tony Sirico
- med håret på den måde. - Du har mayonnaise på hagen.
- Hvad? - Mayonnaise. Mayonnaise!
Mens showet blev mere kompliceret, købte Denise og jeg hus i Frankrig,
og vi tog dertil og arbejdede og forsøgte at finde på næste sæson.
Hun ordnede altid have,
så jeg sad derude, mens hun klippede og sådan noget,
og jeg fortalte hende historierne.
Hendes indflydelse var ekstraordinær.
Det var altid 13 episoder.
Så lavede jeg 13 linjer.
Så begyndte jeg at lave de linjer, hvor der stod: "Tony".
Hvad gør Tony i episode et? Hvad gør Tony i episode to?
Hvad sker der...? Og sådan fastholdtes plottet.
Så tilføjede jeg Carmela. Hvad laver Carmela?
Hun havde sin egen sæson.
"Chris." Og de havde alle deres egne sæsoner.
Nogle af dem havde to eller tre. Tony ville have to eller tre linjer
med, hvad der skete med ham i den sæson.
Så tog jeg tilbage til forfatterne, jeg forklarede det for forfatterne,
så de vidste, hvilken retning sæsonen skulle i.
Og så satte vi os og sagde:
"Okay, episode et, jeg ved, hvad der står deroppe,
men hvad skal den i virkeligheden handle om?
Vi byggede et drama op.
De mødes trods alt i kælderen.
Vi sad og pjattede, som vi to gør...
- Ja. - ...dagen lang.
Og vi talte om det, og pjat, pjat, pjat,
og det kommer der en masse godt ud af.
Det var bogstaveligt talt som at sidde med vennerne
og: "Hvad lavede du i aftes?"
Og det udviklede sig til en historie, eller: "Engang skete det for mig,"
eller det eller...
Og nogle gange kom det af, at David sagde ting som:
"Hvad er det værste, du har gjort mod nogen i et forhold?"
Sig det bare, Tony. Hvorfor kan jeg ikke se dig igen?
- Fordi du knalder Ralph. - Er du pludselig blevet moralsk?
Jeg er ikke moralsk, men jeg har regler.
Og vi fortalte bare historier, og det var meget terapeutisk.
Altså, vi var også sammen i mange år.
Så i det rum gik vi gennem skilsmisser,
fødsler og forældres dødsfald
og en masse af livets begivenheder.
Skuespilleren er instrumentet til at udtrykke ideerne.
I næste...
Jeg fortalte en historie om, at... da jeg begyndte at skrive,
- tog jeg skuespillerundervisning. - Er det her skuespil for forfattere?
Og det blev en del af den første episode, jeg skrev.
Hjælp mig, farmand!
Far, hjælp mig! Farmand.
Du kan regne med mig. Stol på mig.
Jeg fortalte dem om et besøg hos en synsk person.
Og det blev historien om, at Paulie besøger en synsk person.
- Charles Pagano. - Hvordan fanden vidste du det?
Han siger, han var din første, men jeg føler mange flere.
- Hov! - Ham her griner.
Giftig efeu?
Han vil vide, om det stadig klør?
Lav ikke pis med mig. Hvem har du talt med?
Alle mine historier...
FORFATTER/PRODUCER
...kom direkte fra mine personlige erfaringer
og fra at se og høre og betragte.
- Grady Court nummer 26. - Seksogtyve, godt.
Jeg voksede op her. Jeg voksede op i bygningen her.
Og her er min berømte lejlighed, lige her, 107.
Jeg voksede op et sted, der hedder Maverick Housing Projects i Boston.
Om det var butikstyveri
eller hvad vi nu gjorde for at tjene penge som børn.
Og da jeg var omkring 13, 14,
fandt jeg vej til den lokale klub
med nabolagets gangstere.
Hvis jeg bliver inviteret til festen,
ville jeg sgu ønske, FBI ville skynde sig lidt.
"Hej knægt, gør mig en tjeneste. Bare fej gulvene."
Og jeg arbejdede ved kortspillene.
- Ja, jeg er med. - Fire hundrede til dig selv.
Bag lukkede døre var jeg sammen med gutterne.
Kig ikke ned i gulvet, Bobby. Kig på mig.
Så når vi gik ind i rummet sammen
for at skrive karakterer som Bobby Baccala...
Vinderen tager det hele.
Så skrid dog ud herfra, inden jeg propper din citatbog
op i røven på dig.
...eller Richie Aprile...
Jeg har mediteret meget over det her på lokummet.
Over hvad?
Du fatter ikke, hvor klart man ser tingene.
- Mediterer du nogensinde? - Mig? Mediterer?
- ...Beansie. - Er du tosset?
Ikke så tosset, som jeg plejede at være.
Men stadig tosset nok til at prikke et øje ud.
Hvad foregår der her, Rich?
Og her kunne jeg bidrage med min erfaring
med de her mafiafyre.
At fedte for Tony Soprano har udrettet mirakler for dig.
Når man ser på en som Uncle Junior
eller Tony eller Paulie Walnuts.
De er smålige, rædsomme mennesker.
Så man tillod sig at tale om alt, man ønskede.
Det var bare: "Det her er forfatterrummet,
vi skriver om slemme mennesker, slemme mennesker gør slemme ting,
så vi skal finde de ting frem i os selv."
FORFATTER/PRODUCER
Vi sagde ting, som der nu til dags
- ville blive set skævt til. - Ja.
Vi kunne være blevet opfattet som racister, sexister.
Hvad som helst.
Vi overvejede at have en assistent...
men vi indså, at det kunne vi ikke.
Hvis hun havde badetøj på, hvis... Mener du det alvorligt?
Hvis hun bare bliver i døren, og når han går, hun kalder...
Hvordan klarede du overgangen fra at være medlem af castet
til at være forfatter?
Jeg begyndte ikke at skrive for showet,
fordi jeg ville give min karakter saftige ting at lave.
Det var i virkeligheden fordi, jeg elskede karaktererne.
Jeg forelskede mig bare i dem alle.
Det, jeg lærte af David, var
specificitet, specifikationer, detaljer,
- alt var gennemtænkt. - Scenen skal varme op og...
På et tidspunkt under processen
ville David rejse sig og gå ind på sofaen
og bare lægge sig og sove,
og vi fortsatte bare med at tale.
Men han sov ikke i virkeligheden. Han havde lukkede øjne, tænkte.
Jeg orkede ikke at tale mere, så jeg lå alene på sofaen,
og de talte videre. Og endelig fik jeg lavet noget.
På et tidspunkt ville han rejse sig, og så blev rummet tavst,
og han tog en tusch og gik op til tavlen,
og så skrev han en komplet, færdig historie.
David begynder at fylde whiteboardet.
Tre gigantiske whiteboards.
Han skriver som en vild, fylder det hele.
Og vi siger: "Ja, det er fantastisk,"
bidrager og vi får noget fra hånden.
Vi holdt frokostpause, vi kom tilbage, og han kigger på det,
han siger: "Det er rædsomt."
Sletter det hele... Det tog os timer.
Hvert år startede vi, jeg ville sige: "Husk, de første fem ideer,
dem smider vi ud.
Sig dem ikke engang. Idé nummer seks, måske..."
- Det inkluderer også mig. - Ja.
"Vi taler... siger det højt.
Alt andet har vi set før. det er ikke godt."
SÆSON 3, EPISODE 4
Vi taler om vigtige ting.
Vi taler om livet, døden, kærlighed, vold.
Hold kæft, vend dig ikke.
Jeg føler stadig stolthed over, at vi aldrig viste vold
for voldens skyld.
- Jeg synes aldrig... - Det passede med karaktererne.
Ja, jeg syntes, det var fortjent.
Jeg tror ikke, nogen af os ville vise umotiveret vold.
Jeg tror aldrig, vi sagde: "Vi skal vise noget bloddryppende."
Faktisk lige modsat.
- Jeg giver dig alle mine penge. - Hold kæft!
- Nej! Nej! - Hold kæft! Hold kæft.
- Nej, lad være - Af med trusserne.
Nej, stop det!
Vær sød at stoppe!
- Nej! - Din skide kælling.
Nej! Nej!
Stop det! Stop det!
Melfis voldtægt var meget, meget voldelig
og utroligt ubehagelig at se på,
for det gjorde hendes valg om, om hun skulle fortælle Tony det,
så meget desto mere gribende, fordi man så, hvad der skete.
Lod de ham gå?
Nogle forlagde beviserne i noget tid eller noget.
Jeg ved ikke, hvad fanden de dumme idioter gjorde.
Lod de ham bare gå fri indtil retssagen?
For jeg kan identificere ham.
Det er noget juridisk. De må vist lade ham slippe.
- Det er umuligt. - Det er, hvad han fortalte mig.
MÅNEDENS MEDARBEJDER JESUS ROSSI
Den "Månedens medarbejder"-pikslikker er på fri fod,
og hvem skal stoppe ham? Dig?
Hvem kan jeg sende efter skiderikken,
så han kan blive flået?
Hvad er der galt?
Hov, hov. Kom nu. Hvad har jeg gjort?
Kom nu, ikke?
Jeg husker at læse manuskriptet og ikke læse det færdigt,
og jeg ringede til David. Jeg sagde: "Hvorfor?
Hvorfor gør du hende fortræd?
Hun er den eneste, der forsøger at
gøre det rigtige,
det fornuftige.
Hvorfor skal hun voldtages?
Jeg kan ikke engang læse det, så oprørt er jeg."
"Vil du bare læse det færdigt, Lorraine?"
Og jeg sagde: "Ja, okay." Og så...
Hvad?
Vil du sige noget?
Nej.
Da hun siger: "Nej",
ramte det mig som et læs mursten.
Det er en skillevej, og hun skal vælge sin retning.
Lad os sige det sådan.
Hun vidste, at hvis hun fortalte ham om voldtægten...
så var det hele ovre.
Hun gik ikke i skole i 15 år
for at blive gangster.
Selv de mest voldelige episoder
var så smukke.
Som episoden, hvor stripperen myrdes.
SÆSON 3, EPISODE 6
Den fortæller historien om Meadow på college...
Har du et kondom?
...overfor den her unge pige, som var samme alder.
Showet chokerede altid nogen over noget.
Føler du dig godt tilpas nu? Føler du dig som en mand?
Man kunne presse citronen og lade folk føle sig ubehageligt til mode.
Tilgiv mig, men uden nogen advarsel.
Hele pointen er, at man vil overraske folk
og give dem følelser, der nok er ubehagelige,
og lære dem at håndtere dem.
Sådan, min ven, er livet.
Man får ingen advarsler, når der sker frygtelige ting.
Ralphie der tæver stripperen ihjel.
Man skal se, hvor helt igennem ussel han var,
for at kunne forstå, at det er de fyre, man hepper på.
Se dig nu.
Det var interessant, indimellem
blev publikum lullet ind i en følelse af:
"Det er store, sjove bamsedrenge, som man kan tale med
hen over stakittet i baghaven."
Og ja, det er sandt, indtil man skylder dem penge,
og så er de ikke sjove længere. Så er de...
Så engang imellem mindede vi folk om,
- sådan er Tony Soprano virkelig. - Er du færdig?
Tak, T.
For det sukkerfri lort der
er sgu den sidste drink, du nogensinde får.
Jeg sværger! Mor, mor! Lad være, Tony.
Jeg sagde til forfatterne: "Hør, han er morder,
han er skørtejæger, han er en skid...
På mange måder er han et fjols.
Måske lyder det tosset for dig.
Men Tony skal altid være den klogeste i rummet.
Intet lyder tosset længere, jo ældre jeg bliver.
Han er ikke sjov hele tiden.
Det er en slem fyr, en ekstremt voldelig person.
Vil du have kaffe?
Nej.
Og jeg føler altid, hvis der var mangel på realisme,
var det, at han var mere reflekterende end virkeligheden.
Tony tænker for meget, han er for bekymret.
Men der skete noget med ham, han ikke kunne kontrollere.
- Panikanfaldene. - Ja.
Var det ikke for panikanfaldene,
ville han nok ikke være gået til psykiater.
Jeg har ikke tid til de skide anfald.
Det gik så godt i månedsvis.
Men han kunne ikke bryde sammen foran sine gutter.
Og der lå selvfølgelig en masse under det.
Han var meget deprimeret og forstod det ikke eller vidste det.
Han var bange for mange ting, vidste det ikke.
Har du nogle kvaler over, hvad du faktisk beskæftiger dig med?
Ja.
Jeg skal være den triste klovn, der griner udenpå...
og græder indeni.
Det udmatter mig bare at tale om det.
Det er min følelse, og jeg har gået meget i terapi,
at man ikke bliver holdt ansvarlig hos en psykiater.
Og det har altid irriteret mig lidt.
Mener du, alt jeg gør er:
"Åh, du skal forstå, hvordan mine forældre er,
- så derfor kan jeg ikke bebrejdes?" - Hallo?
Teoretisk set skal terapi gøre dig til et bedre menneske.
- Okay, lad mig høre. - I stedet blev han en bedre gangster.
Han kunne faktisk tage højde for andres følelser...
i 20 eller 30 sekunder.
Du skal bare tale med ham.
Han er trods alt din onkel. Kom nu.
Nemlig.
Som vi sagde på showet, som Livia sagde: "Psykiatri...
Det er bare et svindelforetagende for jøderne.
Det ville min mor have sagt om psykiatrien.
- De vidste intet om det. - Nej.
"Melfi."
Det var meget vigtigt for mig, at hun var italiener.
- Hvilken del af støvlen er du fra? - Doktor Melfi.
Min fars familie var fra Caserta.
Avellino.
Min mor ville have elsket, hvis vi to fandt sammen.
Og at hun ikke var for slagkraftig,
eller egentlig særligt sympatisk.
Hvad er det, som alle kvinder, din mor,
din hustru, din datter har til fælles?
De går mig alle på nerverne.
Hendes karakter er baseret på den psykolog,
- jeg gik hos dengang. - Nej, jeg ved, hvad du mener.
De er alle italienere. Og?
Så måske ved at indrømme overfor mig har du en dialog med dem.
Jeg tror, det gik op for mig, at det, jeg lavede der,
var at mor-pylre om mig selv.
Det, du lavede i terapien?
- Med hende. - Ja.
- Jeg fandt mig en ny mor. - Hvad?
Og det gjorde Tony helt sikkert.
Du har gjort mig til alle de ting, du føler mangler
hos din hustru, og hos din mor.
Du får mig til at lyde som en mors dreng.
Jeg er en mand.
Nu hvor vi sidder i en psykiaters kontor,
og vi analyserer de her gutter, han havde brug for en mor.
Mor?
Hans mor var vanvittig.
- Mine gode smykker, du ved? - Dem far gav dig.
Ja, nogle af dem kom direkte fra Cartiers vindue, ikke?
Jeg gav dem alle til din kusine, Josephine.
- Hvad fanden? De gode smykker? - Hun har altid beundret dem.
De ligner hinanden meget, og der kommer konflikten fra.
Gav du Cartier-ringene til en skide kusine,
- og jeg får en massagestol? - Din hustru har aldrig...
Han forsøger, for han er italiener, og det er hans mor,
men hun kender alle hans knapper og trykker på dem
konsekvent.
Hør godt efter, inden du gør mere skade på dig selv
eller dine børnebørns arv... du skal stoppe med at bo alene nu.
- Jeg vil ikke på plejehjem. - Så går jeg i retten
og får dig umyndiggjort,
- og så flytter jeg dig derhen. - Så slå mig ihjel nu.
Kom så. Gør det.
Hent en køkkenkniv og dolk mig.
Her. Her. Nu, tak.
Det ville gøre mindre ondt, end det du lige sagde.
Jeg kender ældre, der er inspirerede!
Livia var en sammensætning, om det var med vilje,
om David så det sådan, eller om andre så det,
- men hun var en sand sammensætning. - Forfatterne af Sopranos,
det, vi alle havde til fælles, var, vi havde den samme mor.
Og jeg havde et frygteligt forhold til min mor.
Min mor, for at opsummere min mor,
hun var familiens sande fundament.
Min far døde en torsdag, og mandag morgen
var min mor tilbage på arbejde med fem børn. Gud velsigne hende.
Men vi havde ikke et godt forhold.
Da jeg kom ind på NYU, ringede jeg til mor og sagde:
"Jeg er kommet ind på New York Universitet."
Jeg havde boet alene der, og hun sagde:
"Jeg giver dig seks måneder." Og jeg sagde: "Okay, tak."
Da jeg kom ind på jurastudiet, ringede jeg og sagde:
"Mor, jeg er kommer ind på jura."
Og hun sagde: "Nå, endnu en af dine tåbelige planer."
Der er ting i showet, som jeg bogstaveligt fik fra
besøg hos min mor. Hun boede på et plejehjem.
- Hvem er det? - Det er mig, mor.
Den skide dame inde ved siden af lader konstant vandet løbe.
Der er det igen.
Det drev min mor til vanvid.
Det er nok vand. Hvor meget vand skal hun bruge?
Hun lader vandet løbe hele dagen.
Vand, vand, vand.
Jeg bor ved siden af Gunga Din.
Det er ikke opdigtet.
Det er baseret på ting fra vores virkelige liv.
Og det hele begyndte med David og hans liv,
men vi genkendte lignende problemer og lignende ting,
som får os til at le eller gør os frustreret og lignende.
Og hvis det passede med David, og hvis det passede med Tony Soprano,
så var det en del af showet.
Da jeg var omkring otte eller ni,
plejede vi at tage til kysten i Belmont i New Jersey.
Og vi skulle ud et sted om aftenen, og vi gik ned ad trappen,
og min far faldt, og hans bukser revnede.
Min mor grinede helt vildt.
Det kom derfra. De fleste forstod det ikke.
"Hvorfor griner hun? Det er så rædsomt."
I første sæson sagde Nancy til min hustru, Denise:
"Kan jeg regne med, at den skabning, jeg portrætterer, er død?"
Jeg vil mene, at din mor mindst lider af
det, man kalder en personlighedsforstyrrelse.
Sådanne menneskers interne fobier er det eneste, der findes for dem.
Den virkelige verden, rigtige mennesker er i periferien.
Sådanne mennesker ejer ikke kærlighed eller medfølelse.
I det oprindelige filmmanuskript
og også i den sidste episode af sæson et
skulle Melfi fortælle ham, det er din mor, der er ude på at myrde dig.
Din forskruede, skide kælling, det er min mor, vi taler om.
Og han tager hen til plejehjemmet,
han tager en pude,
og han kvæler hende med puden. Sådan foregik det i filmen,
og sådan skulle det have været på showet.
Men Nancy havde lungekræft og emfysem.
Som slutningen kom, sagde hun: "David, bare... hold mig i arbejde."
- Din mor har fået et slagtilfælde. - Så det ændrede hele historien.
Slagtilfælde?
Nyhederne på TV i går gjorde hende virkelig oprevet.
Ikke at det kommer mig ved. Det er lige sket. Ambulancefolkene...
Jeg vil leve et langt, lykkeligt liv, hvilket er mere, end du får.
- Okay, det er nok. - Er det?
Kør hende videre, kør videre.
Jeg ville gøre det rette, og så prøver du at få mig dræbt?
Hun forstår dig ikke.
Hun smiler! Se udtrykket i hendes ansigt.
Hun smiler!
- Kom så, kom så. - Slip mig! Slip mig!
Ja. Så vi holdt hende i arbejde.
Jeg var ikke altid perfekt, men jeg forsøgte at gøre mit bedste.
Og jeg ved, du ikke, ingen af jer, kunne lide,
når jeg forsøgte at sige til jer, hvad I skulle gøre.
Babyer er som dyr. De er ikke anderledes end hunde.
Nogen skal lære dem forskel på rigtigt og forkert.
DØDSANNONCER - NANCY MARCHAND
Men hun levede ikke så længe.
Hun var vidunderlig.
Folk elskede Livia. De nød hende i fulde drag.
Jeg ved ikke, hvor ofte jeg hørte:
"Hun er nøjagtig som min bedstemor! Hun er nøjagtig som min tante."
Men min mor, som hun var bygget på,
troede jeg, var noget helt for sig selv,
i sit eget univers.
Folk har problemer med mødre.
Jeg troede ikke, jeg var alene om det,
men jeg troede virkelig, min mor var særlig slem.
Det handler om hendes frygt og rædsel og bekymringer.
Men det, jeg ikke forstod dengang,
det, jeg lærte mange, mange år senere,
da jeg boede i Californien, og jeg talte i telefon med min mor.
Det var mod slutningen af hendes liv. Vi talte om min morfar.
Hun sagde: "Det er som moster Louise, han ville ikke gøre hende fortræd."
Jeg sagde: "Hvad mener du?"
Hun sagde: "Tja, han sparkede hende, og det var ikke hans mening."
Jeg sagde: "Hvad mener du med det?"
Hun sagde: "Han sparkede hende i skridtet."
Jeg sagde: "Hvad?"
Hun sagde: "Ja, han sparkede hende i skridtet."
Jeg sagde: "Hvad skete der?"
"Det ved jeg ikke, hun skulle giftes dagen efter,
og han var bare oprevet."
Jeg tænkte bare...
det er... Tingene begyndte at give mening.
For jeg kan huske min mor skrige under et mareridt:
"Papa, tag bukserne på igen! Lad være... Papa, tag bukserne på."
Så, jeg har ingen beviser, men han var en slem fyr,
og det samme var min farfar.
Nogle af de her fyre fra Syditalien, puha, wow.
Jeg kom til Hollywood for at lave film,
og jeg kom ind på et sidespor med TV
og med at være forfatter,
stort set på grund af hvad jeg vil kalde min egen svaghed.
Et, jeg blev bange for at instruere, og så var der også penge involveret.
Men så i showets andet år inviterede min filmagent på frokost,
og han sagde:
"Jeg vil gøre dig opmærksom på, at du er et brand nu.
Og jeg siger det, fordi du kan lave
alle de film, du vil."
Mange ville nok have sagt op lige der, ikke?
Og det skulle jeg måske have gjort.
Men jeg elskede bare at lave Sopranos så meget,
at jeg blev hængende.
Man taler altid om at opbygge universer.
Jo mere Sopranos jeg lavede,
jo mindre kunne jeg se noget andet.
Det ville ikke give mening for mig.
Det var ikke i det univers, hvor jeg eksisterede.
Ikke bare de karakterer, jeg boede der.
- Alt handler om karaktererne. - Hvad foregår der?
Historierne stammer fra de karakterer,
og i det lille univers...
indgik karaktererne igen og igen en aftale med djævlen.
Som jeg sagde, handler det om penge og død, ikke?
- Hvorfor skal vi fjerne liget? - Hvad er nu det med de spørgsmål?
Alle indgik en aftale med djævlen.
Og der var noget med et udestående lån.
Stop lige et øjeblik?
Melfi indgik en aftale med djævlen.
Jeg ved ikke, hvor historien er på vej hen...
men der er nogle etiske grundregler, vi lige hurtigt skal gå gennem.
Det, du fortæller herinde, falder under min tavshedspligt,
medmindre jeg...
hvis jeg hører, at et mord skal finde sted,
ikke at jeg siger, det vil ske. Hvis en patient kommer til mig
og fortæller mig en historie, hvor nogen vil komme til skade,
så skal jeg gå til myndighederne.
-"Ville jeg skulle gå til politiet?" - Teknisk set.
"Teknisk set."
Jeg ved ikke, hvad der skete med fyren.
Jeg... siger det bare.
- Er det ikke en aftale med djævlen? - Her.
Han er en god mand, han er en god far.
Du fortæller mig, han er en deprimeret kriminel
med tilbøjelighed for vrede, utro igen og igen.
Er det din definition af en god mand?
Carmela er gift med djævlen.
Hun giftede sig med ham og forblev gift med ham.
Du kan gå nu,
eller du kan blive og høre, hvad jeg har at sige.
Du skal stole på din første indskydelse og overveje at gå.
Du vil aldrig kunne have det godt med dig selv.
Du vil aldrig kunne dæmpe følelsen af skyld og skam,
som du talte om, så længe du er hans medskyldige.
Forlade ham.
Tag kun børnene med, hvad der er tilbage af dem, og gå.
Min præst sagde, jeg skal arbejde med ham,
- hjælpe ham med at blive bedre. - Hvordan går det?
Hun fik besked på: "Tag dine børn og gå nu."
Den gamle psykiater var den eneste,
der sagde sandheden om det i hele showet.
Tony...
Jeg tager ikke penge for det, for jeg vil ikke have blodpenge.
- Tillykke. - Det vil du heller ikke.
Åh, tak.
Du vil aldrig kunne sige...
at du ikke har fået det at vide.
"Du lever af hans blodpenge."
Tony, hvad har du gjort?
-"Tag dine børn nu og gå." - Den er til dig.
- Jøsses. - Vi har en god uge.
- Hun gjorde det ikke. - Jøsses, sikken bil!
Det er meget interessant,
det niveau af fornægtelse, en som hende ville skulle leve med.
Eller de historier, hun fortæller sig selv, for at det er okay.
Jeg tror ikke, der skete noget, hun ikke kendte til,
i det mindste perifert.
Hvis Tony er djævlen, er der så en aftale med djævlen?
Han har jo lavet sin aftale med djævlen.
Han er i virkeligheden djævlens repræsentant,
eller hvordan du vil formulere det.
Han var ikke glad for aftalen, vel? Det var det, jeg ofte følte.
Folk sagde: "Han burde have været straffet."
Og mit svar var altid: "Han blev straffet hver dag, fyren.
Så I ham ikke have det frygteligt i alle de år?"
Han er en mand, der kæmper. Han har ingen religion.
Han tror ikke på regeringen.
Mr. Soprano var så flink at komme med os.
Han tror ikke på andet end sit æreskodeks.
Jeg er sikker på, agent Harris har forklaret,
der er noget, vi vil have, du skal høre.
Og hans æreskodeks smuldrer.
Hvad taler du om, møder? Med hvem? For pokker, Livia.
Dem alle. Raymond, Larry.
Har tre af mine mafialedere deres mødre hos ham?
Hvis det er sandt, Livia, så ved du, hvad jeg...
Jeg er jo chefen, for pokker.
Hvis jeg ikke handler, blod eller...
Jeg bliver nødt til det.
Død nu, skiderik.
Så han har intet tilbage, og han ser sig om, og han ser ikke...
Det var den søgen, som jeg tror, mange amerikanere foretager.
Man kan købe ting, man kan gøre alt muligt.
Men det var fordi, han ikke havde noget centrum tilbage.
Han er en fyr, der altid prøver at gøre det rigtige i hans øjne,
hvilket stort set ender med at ødelægge alle andres liv.
Han forsøger at gøre det rette, men det er aldrig rigtig det rette.
Som at smadre sin vens restaurant for at forhindre et attentat der.
Han tror, han gør det rette, men i stedet giver det bagslag
og ødelægger alle andres liv.
- Hvad fanden laver du? - Se mig i øjnene.
Sig, du ikke havde noget at gøre med mit sted.
Jeg tror, showet blev mere dybsindigt efterhånden.
Jeg brændte ikke din restaurant ned.
Og jeg tror, Jim var en stor del af grunden.
Jeg sværger på min mor.
Jimmy var magisk,
og jeg tror, den magi bare sivede ud...
TIDLIGERE DIREKTØR FOR HBO
...til alle andre,
medarbejderne, instruktørerne, forfatterne, skuespillerne.
Meget stille.
Det var altid fantastisk, fra begyndelsen til slutningen.
Sådan, baggrund! Værsgo!
Det var som at lege, det føltes altid som at lege med ham,
som når små børn leger.
Altså: "Du er moren, og jeg er faren."
- Ja. - Så nemt og sorgløst var det.
Toogtyve, optagelse otte. Start ved A-mærket.
Værsgo!
Værsgo. Sig igen, at jeg lyder som din hustru.
Værsgo.
Okay.
Han ville bare lave spas.
Han sendte mig luftkys og tog tøjet af.
Han var en tosse.
- Okay. - Vent lidt. Vent.
Værsgo. Sig igen, at jeg lyder som din hustru.
Dig, mig.
Han var fantastisk overfor folk, fik dem til at grine.
Og han gav hvert medlem af castet 30.000 dollars.
Efter hans store forhandling, hvor han stod fast,
og HBO betalte ham omkring en million pr. episode?
Ja.
Da Jim fik den aftale, anede ingen af os, at det var muligt.
Vi anede ikke, man kunne forhandle.
Det tror jeg, han havde det skidt med.
Så han kaldte os ind i sin trailer en efter en,
og han gav alle en check på 30.000 dollars.
Hvad?
Jeg fik aldrig 30.000 dollars. Okay.
Her vender jeg kameraet mod dig.
Nej, det ved jeg intet om.
- Gav han de medvirkende penge? - Ja.
Ja, det giver... Det lyder som ham.
Han var en meget godhjertet og rar mand...
der passede på sine venner.
Han var generøs.
Jeg tror, han følte, HBO havde snydt dem.
Og han ville gøre noget for at råde bod på det, at hjælpe.
Jeg tror også, der måske var lidt beklagelse
for de dage, han ikke kom på arbejde. Alle var klar.
"Hvor er Jim?"
Vi festede alle, og vi havde det sgu sjovt.
Og måske var der morgener,
hvor det var lidt sværere at komme ud af sengen for os alle.
Det var ikke kun Jim.
Det, der begyndte at ske, var, bortset fra de penge det kostede,
var der bekymring for, hvad der skete med ham.
Og til sidst måtte han gå med til,
at vi kunne trække ham 100.000 dollars om dagen
- for hver dag, han ikke kom. - Okay, vi fortsætter. Alex...
Jeg tror ikke, Jim vidste eller forventede,
hvor svært det er at have hovedrollen i en serie.
Jeg anede det ikke.
Jeg kom ind med et stort smil om munden,
og jeg fik et slag lige i fjæset,
jeg sagde: "Jeg skal finde ud af det."
Jeg anede ikke, hvordan man forbereder sig på det.
Man starter mandag morgen, normalt klokken 5:30 eller seks,
eller tidligere.
Man har... Man arbejder 14 timer.
Fordi skuespillere har 12 timers hviletid, starter man kl. 8:00,
man starter kl. 8:00 dagen efter, så man arbejder til 22:00
og starter kl. 10 næste dag og arbejder til midnat.
Så kommer man hjem,
og man skal lære syv, otte sider,
fire eller fem scener til næste dag.
Og man kan arbejde længere fredag.
Så fredag er man der oftest til 2:00 eller 3:00 om morgenen.
Nogle gange så vi solen stå op om lørdagen,
og mandag morgen begyndte man forfra.
Han sagde nok op hver anden dag, skulle jeg mene.
Måske hver dag. Men giv ham...
Hver anden dag gik vi på bar, og...
Vi havde den præcis samme samtale.
Vi blev fulde og sagde: "Jeg er færdig,
jeg kan ikke... Jeg tager ikke tilbage."
Så sagde jeg: "Du har 100 mennesker, der er afhængig af dig,"
og så sagde han: "Ja, ja, okay".
Så han kom som regel tilbage.
Men et par gange forsvandt han i nogle dage.
Han fik bare for meget.
Og værsgo!
Lad mig sige dig noget, du ikke vil bryde dig om.
- Fuck. Bare klip. - Klip.
Den skide scene!
Han følte, han skulle steder hen, som var...
- destruktive for ham. - Ved du hvad?
Og smertefulde for ham.
SÆSON 3, EPISODE 12
- Du er rablende vanvittig. - Jeg beder kun om venlighed.
Kom her, kom her.
Hør på mig, og hør godt efter.
Ikke flere opkald, intet mere. Ser du mig, krydser du gaden.
Du er farlig, og jeg vil ikke have dig i mit liv.
Nej, lad være... Gå ikke!
Jeg ringer til din hustru.
Hvad sagde du?
Jeg tager til Columbia. Jeg fortæller din datter om os.
Nogle ting, jeg bruger for at blive vred,
er manglende søvn...
det gør en pissesur.
Sov to, tre timer om natten i to nætter,
inden man har en rigtig voldelig scene.
Alt, andre gør, gør en pissesur.
Nu hører du på mig.
Hvis du nærmer dig min hustru eller familie, så dræber jeg dig sgu.
Er det forstået? Jeg slår dig sgu ihjel.
Slå mig ihjel! Din pik...
Jeg gør mange underlige ting, slår hovedet ind i ting.
Man gør, hvad man bliver nødt til.
Komme en sten i skoen, en spids sten,
gå rundt med den hele dagen. Det er fjollet, men det virker.
Man er gal.
Og langsomt bliver tingene mere tilgængelige for en.
Men jeg skal være alene.
Jeg er ikke typen, der snakker meget,
inden jeg skal gøre noget.
Jeg drikker seks kopper kaffe.
Ikke noget jeg anbefaler, men... Og så er man gal.
Jeg vil prøve alt for at gøre, hvad jeg skal,
når bare det ikke går ud over andre.
Skide, satans, skide kælling.
For satan, Tony!
Okay, vi er klar. Så lad os...
- Vi har den... - Fedt.
Han gjorde sig klar til en scene ved at slå bilen så meget,
at hans knoer fik sår.
Han måtte gøre ting ved sig selv.
Da Jim myrdede stikkeren, kvæstede han sine hænder.
Med rebet eller hvad det var.
Han var meget opsat på at gøre karakteren troværdig,
og medmindre man er meget påpasselig, kan man tage arbejdet med hjem.
Og som skuespiller er det ikke altid en god ide.
Så jeg tror, det har tæret på ham.
Da du sagde til mig: "Han sagde, det var svært for ham,"
- og jeg sagde: "Det sagde han." - Jep. Ja.
Til en vis grad var jeg flabet,
for der foregik tydeligvis andet
- i hans liv også. - Ja.
Og han havde nogle problemer, der nu er velkendte,
og som fortsatte.
Hvordan kommer man sig efter sådan en scene?
Man drikker. Jeg ved det ikke, jeg ved det ikke.
Vi lavede en intervention overfor ham i min lejlighed i New York,
og det var for at prøve at få ham til...
at tage på afvænning.
Og der havde været mange konflikter på det tidspunkt.
Og knebet var, at jeg inviterede Jimmy hjem,
så vi kunne tale tingene igennem og få renset luften.
Og så kom han op,
vi havde øvet det dagen før eller noget.
Hans søster... alle var der, og han kommer ind,
og han ser alle og siger: "Åh, fuck det her."
Og så gik han bare ud, og alle sagde: "Jimmy, Jimmy."
Og han vendte sig mod mig og sagde: "Fyr mig."
Og så gik han.
TONY GIVER FINGEREN
GALDOFINI ANGRIBER SIN STØRSTE FAN
Jim havde, som vi alle har, nogle ting at få styr på.
Og hans liv ændredes dramatisk i løbet af det show.
Slap af, mand.
Skrid væk fra mig. Er det forstået?
Ja. Bare slap af.
Jeg smadrer dit fjæs.
Han gik fra at være en relativt ukendt skuespiller
til at være en kæmpe stjerne, der var yderst genkendelig.
Og det var lidt underligt for ham,
den form for udslettelse af privatlivet.
Han var virkelig i rampelyset overalt, hvor han gik.
Han faldt ikke i med omgivelserne.
- Stop det! Mit barn er med. - Slik eller ballade!
Og han var meget anderledes end Tony Soprano.
Han var meget afslappet.
Han gik med Birkenstocks og hørte Green Day og AC/DC.
JAMES GANDOLFINI LEGER MED FANS HUND
- Hvad er det? - Han er en pomchi.
Det sjove er, at mange fans ser Tony Soprano
som en slags rollemodel, hvilket er meget skræmmende.
Så måske følte han nok,
at folk troede, han er Tony Soprano, og det er han ikke.
Han er en virkelig god fyr og virkelig kompliceret.
- Vil du sige noget, James? - Man kan sige...
og jeg er ikke sikker på det her, måske der var mere Tony der,
end han ville indrømme, at det var for nemt for ham.
- Må jeg fortælle dig noget, Tony? - Som om jeg har noget valg.
I det sidste år har jeg drømt om
og fantaseret om og været forelsket i Furio.
Han talte med dig. Åh, stakkels dig!
Han fik mig til at føle, at jeg betød noget.
Du spurgte mig forleden,
hvad Irinas kusine har, som du ikke har.
Og jeg har overvejet det,
for det er sgu et skidegodt spørgsmål.
Og ja, hun er sexet nok, selvom hun mangler et ben,
men det er ikke det.
Jeg kunne tale med hende, fordi hun havde noget at sige!
Jeg er her! Jeg har ting at sige!
Udover "Kom ned med stolene" og "Har du underskrevet testamentet"?
Hun er sgu en voksen kvinde, der er blevet sparket rundt!
Og hun har klaret sig selv, og hun har måttet kæmpe!
Modsat mig, er det sådan?
Hvem fanden ønskede det sådan?
Hvem fanden brokkede sig højlydt over bare tanken om, at jeg
- fik en ejendomsmæglerlicens? - Fri til at sidde på sin røv i 20 år
og pille ved klimaanlægget og sgu bare brokke og klage sig,
brok, brok, brok, brokke sig overfor mig!
Overfor din præst! Fuck det!
Folk siger, "Showet blev mere mørkt." Tja... han blev mere mørk.
"Jeg er opstandelsen,
og livet," siger Herren.
"Den, der tror på mig, skal leve...
om han end dør.
DEN 19. JULI 2013, SEKS ÅR EFTER SOPRANOS,
DØDE JAMES GANDOLFINI AF ET HJERTEANFALD 51 ÅR GAMMEL
Og enhver, som lever og tror på mig,
skal aldrig i evighed dø."
Jim, hvis himlen findes, hvad vil du så gerne høre Gud sige,
når du ankommer til Perleporten?
Tag lige over lidt, jeg er straks tilbage.
- Nej, nej, nej. - Det er det.
- Det er det. Det er det. - Nej, nej, nej.
Du vover ikke at ændre det.
- Okay. - Det er for godt. Det er for godt.
Overvej mulighederne.
Det var år efter, showet sluttede. Hans agent ringede til mig.
Og hun sagde...
Hun var ret... Jeg mener ikke kontant.
Men hun var meget ligefrem omkring det.
- Blev du overrasket? - Nej.
Kære Jimmy...
din familie har bedt mig tale ved din begravelse,
og jeg er så beæret og rørt.
Jeg forsøgte at skrive en traditionel mindetale,
men det kom til at lyde som en dårlig TV-udsendelse.
Så jeg skriver et brev i stedet,
men det skal fremføres for et publikum,
så vi forsøger os med en morsom indledning.
En dag på settet skulle vi filme en scene, og der stod:
"Tony åbner vredt døren, og han lukker den,
og så begynder han at tale."
Kameraerne rullede, og du åbnede køleskabsdøren,
og du hamrede den hårdt i, igen og igen
og igen og igen, og du gik amok på det køleskab.
Så vi måtte stoppe.
Og jeg husker, du sagde: "Den her rolle, den her rolle,
de steder den bringer mig hen, og de ting jeg må gøre,
det er så mørkt. Det er..." Og jeg husker, jeg sagde:
"Bad jeg dig ødelægge køleskabet?
Står der i manuskriptet, at Tony ødelægger køleskabet?
Der står: 'Tony lukker vredt køleskabsdøren hårdt i.'
Det er, hvad der står. Du ødelagde køleskabet."
Endnu et minde om dig, jeg kommer på, er,
at vi filmede en virkelig varm sommer
i New Jerseys fugtige hede.
Du sad på en strandstol i aluminium
med et vådt lommetørklæde på hovedet.
Og jeg blev fyldt med kærlighed.
Og jeg vidste, at jeg var det rette sted.
For...
Jeg sagde: "Det har jeg ikke set, siden min far plejede at gøre det,
og alle mine italienske onkler plejede at gøre det,
og min italienske bedstefar plejede at gøre det
under den samme varme sol i New Jersey."
Og jeg var så stolt af vores arv.
Det gjorde mig så stolt af vores arv at se dig gøre det.
Jeg føler virkelig, selvom jeg er ældre end dig, at...
og har altid følt, at vi er brødre.
Og for at tale om en tredje fyr imellem os,
der var dig og mig og den her tredje fyr.
Folk siger altid: "Tony Soprano, hvorfor elskede vi ham så højt,
når han var sådan en skid?"
Og min teori var, at de så den lille dreng.
De følte og elskede den lille dreng. Og de følte hans kærlighed og smerte.
Og du bragte alt det til rollen.
- Kør igen. - En gang mere.
At arbejde med Jim som Tony, når man skrev,
så du elementer af dig selv i Tony?
Hen mod slutningen gjorde jeg.
Jeg begyndte at se, at vi var smeltet sammen på en måde,
på en underlig måde.
Der var to Davider.
Han var så skidesjov, når han ønskede at være det.
Han var så fantastisk, når han ønskede at være det.
Men den her person,
som med overlæg fik dig til at føle,
du havde del i årsagen til hans mutte tilstand
eller, hvad det var, hans utilfredshed...
eller at man skulle gøre noget for at gøre ham glad eller noget...
det ville ikke ske.
Da tredje sæson kom, og jeg ikke vendte tilbage, du ved?
Jeg var ikke glad.
Meget af det, der skete for mig, var, at det blev et usundt forhold.
Vi forlod ikke rummet andet end for at gå ud på settet,
hvilket var sin egen form for...
udmattende, ren rædsel.
Og bare en masse arbejde. Bare at skulle være der
og ikke rigtig have en rolle, som ens hjerne kunne...
Til sidst var min hjerne ikke i det, og det vidste han, og han var gal.
Jeg begik nogle grumme fejl. Det gjorde jeg.
Da han fyrede mig...
var vi i det... Åh, det er så rædsomt. Og han...
Alt, David beskyldte mig for, var sandt.
Jeg afbrød ham i samtaler med andre mennesker.
Det var en ting, jeg gjorde. Jeg gjorde nogle slemme ting.
Og det var det...
Det var ultimativt det, der skete med ham og jeg,
for man skulle opføre sig pænt.
Man skulle opføre sig pænt. Han har et stærkt kodeks.
Han har et kodeks for at være fattet og opføre sig pænt,
og hvad der er acceptabelt, og hvad der ikke er.
Og jeg tror, jeg...
Jeg skiftede nok
over i morkategorien,
som et sort hul for ham.
I forfatterrummet skal man samarbejde,
men det er stadig din vision.
Skabte det spændinger?
Lad os sige det sådan, jeg plejede at blive meget gal,
fordi ingen fandt på noget.
Og siden de dage har jeg tænkt:
"Ja, det er måske fordi, du altid sagde nej til alting,
så de holdt op."
Din attitude
er meget af det, der gør dig til en effektiv leder.
Men vi har alle fejl, selv dig.
De syv dødssynder, og din er stolthed.
David er meget kompromisløs,
men jeg tror, en del af en skal være hensynsløs og nådesløs,
når det handler om at beskytte kunsten.
Det, tror jeg, er sandt for alle kunstformer.
Med al respekt
har du sgu ingen anelse om, hvordan det er at være nummer et.
Alle beslutninger, man tager, påvirker alle aspekter
af alle andre skide ting. Det er næsten for meget at håndtere.
Til syvende og sidst er man helt alene med det hele.
Der lå et kæmpe pres på ham,
for man...
Man... har sat barren rigtig højt,
og man skal overgå sig selv hvert år, ikke?
Man skal gøre det bedre. Ikke bare tilfredsstille publikum,
men gøre det bedre, mere interessant, mere underligt.
Overvej de risici, han tog.
Hans lunefulde natur, det under.
- Og hvad, hvis vi bare gør det her? - Jeg tror, jeg vil komme hjem.
- Der er nogle ufravigelige krav. - Såsom?
- Du kan ikke have din hest her. - Hvorfor ikke?
Tager du pis på mig? Lugten og møg over hele huset.
- Jeg gør rent efter hende. - Det siger du altid.
Det kom virkelig fra fyrens hjerte og fantasi.
Og vi vidste, at hvis vi ville ændre bare et enkelt ord af dialogen,
så sagde de: "Vi må ringe til Hovedcylinderen",
- det kaldte de ham. -"Hovedcylinderen"?
Hovedcylinderen et sted oppe i tårnet.
Og vi ventede på svar: "Ja, han sagde okay",
eller: "Nej, behold det, som det er", for det betød noget for ham,
- og det var hans projekt. - Ja.
Vi var der for at tjene hans projekt.
- Allesammen, se herhen! - Det var det, vi var ansat til.
Bare kram mig.
HALL OF FAME ALLE HAR BRUG FOR EN HELT
Den, der satte den højeste standard, var David.
Og det hjemsøgte ham, og han var aldrig tilfreds.
Han var en af de fyre, der bare...
"David, nyd det."
Kom, makker. David! Tillykke, mand.
Hvordan går det? Tak, tak.
- Godt at se dig. Går det godt? - Ja.
I OKTOBER 2023 KOM DAVID CHASE I HALL OF FAME I NEW JERSEY
For hvert tiår eller deromkring
kommer der en, der ændrer spillereglerne.
Det dejlige ved at være fra New Jersey er,
at de aldrig ser os komme.
Kompromisløs, vedholdende, nyskabende,
idealistisk, stor romantiker,
og ja, en kynisk, selvdestruktiv Rasmus Modsat.
Med andre ord, lige min type.
Lav mit kød om til sort skov.
Skide drømme, jøsses.
- Jeg vil tale med dig om drømme. - Det er i orden.
Drømme og film er så tætte, at man kan gå
lige fra her i rummet, bum, til hvor som helst.
- Ja. Fri association. - Ja.
Fang ham!
Kom nu, Ton, før eller senere må du se realiteterne i øjnene.
- Jeg vil ikke høre det. - Men det kommer du til.
Jeg drømte i lang tid om, at jeg havde myrdet nogen.
Og vægten fra det fik has på mig for sent i spillet.
Og jeg sagde til mig selv i drømmen: "Hvorfor gjorde du dog det?
Du har smidt alt på gulvet. Du er færdig.
Hvorfor helvede gjorde du det?"
Og nu, nyhederne.
Vil du have en prøvetur?
Det sjove ved drømme i Sopranos er,
at når man har en karakter, som skal have
- kontrol... - Ja.
- ...i drømme har man aldrig kontrol. - Nej, aldrig.
SÆSON 6, EPISODE 2
I Kevin Finnerty-drømmesekvensen hvad skulle Tony da frem til?
Hvad helvede?
Det er ikke min pung. Åh, nej.
Han sagde: "Hvem er jeg, og hvor skal jeg hen?"
Og han var rædselsslagen.
Tonys fatale fejl som gangster er, at han har en samvittighed.
Hør, vi er bare imponerede over at være i nærværelse af den mand,
hvis salgsteam snuppede messingringen 12 kvartaler i træk.
Det er ikke noget særligt. Der er altid nogen, der er bedre.
David sagde det endda selv: "I et andet liv ville Tony være en,
der sælger havemøbler i Garden State Parkway."
Og Kevin Finnerty, det var den alternative version af,
hvem Tony var.
Jeg kom, fordi jeg troede, du kunne hjælpe mig med at finde Finnerty.
Jeg har hans pung og hans mappe, men jeg er ikke ham.
En dag vil vi alle dø, og så er vi de samme som det træ.
Ingen mig, ingen dig.
Inderst inde kender han forskel på rigtigt og forkert.
Og så er man i den forkerte branche,
hvis man bekymrer sig om sådan nogle ting,
for man vil gøre mange forkerte ting.
Jeg havde sgu tossede drømme i nat, feberdrømme.
Jeg skød en fyr. Han er en af mine venner.
Så det interessante er, at Tony fik afløb for det i terapien.
- Den var fyldt med... - Vrede.
Ja, vrede. Du ved alting.
Du har aldrig håndteret din vrede, og se, hvad det har kostet.
Du er den største trussel mod dig selv.
Men sådan er det at være menneske.
Men nogle mennesker er mere selvdestruktive end andre.
Man skyller det ned som en pille.
Og så peyote senere i showet,
som var endnu en måde for ham at udforske den større sammenhæng.
Jeg forstår det.
Jeg forstår det!
I begyndelsen af hver episode sad vi alle omkring et bord
og læste manuskriptet igennem sammen.
Men vi kom alle ind og sagde: "Er du okay?"
Som... Som om: "Er det her din sidste episode?"
Man vidste aldrig rigtig, hvem der var til stede
i de næste par episoder. Det var hysterisk.
Og så sagde man: "Nej, jeg er okay."
Vi var alle bange for det.
Ja, folk spekulerede: "Hvem skal dø næste gang?"
Ritualet var, hvis David inviterede på frokost eller aftensmad,
så var man på skideren.
"Telefonopkaldet" fra Hovedcylinderen.
Men han var chefen.
Den del af dig selv, du ser i Tony,
var det chefdelen?
- Tanken om, at du skulle... - Tja, det troede jeg.
- Du dræbte hende, for helvede! - Når nogen skulle dø på showet...
skulle jeg fortælle skuespilleren det.
Og det var svært for mig.
Jøsses.
- Folk blev meget oprørte over det. - Jeg må sidde ned.
- Jeg tror ikke, jeg kan stå. - Nogle ville nærmest tigge.
Er det i orden, Tony?
For det er deres job. Deres levebrød.
Vincent Pastore, Big Pussy, vi kæmpede for ham.
"Dræb ham ikke, dræb ham ikke, David. Giv ham en sæson mere."
Men ved du hvad? Det er et mafiashow. Folk skal dø.
Åh, fuck.
Adriana.
Og jeg prøvede at distancere mig fra det.
Hvad med hende?
FBI.
Ved at tænke, som han tænkte: "Skal ordnes."
Jøsses, for fanden.
Da vi tog beslutningen om, at Adriana skulle begynde at arbejde
sammen med FBI, stod skriften på væggen.
På et tidspunkt ville det ende galt for Adriana.
Jeg tager mig af det.
David sagde til mig: "Jeg filmer det på to måder.
Jeg filmer det, hvor du slipper væk,
og jeg filmer det, hvor de dræber dig,
og ingen får at vide, hvordan det slutter, før det går i luften.
Fordi vi har problemer med tavshedspligten på settet,
må ingen vide, hvad der virkelig sker."
Og jeg sagde: "Men jeg dør, og jeg er ikke på showet mere."
Og han gjorde...
Og jeg tog et andet job, fordi jeg ikke vidste det,
og jeg var bange, og han var skidesur...
for nu ville det slippe ud.
Men jeg måtte tage det job. Jeg frygtede aldrig at arbejde igen.
Jeg vidste, at det at spille Adriana i fem sæsoner
og blive kendt for det, at det ville blive mit liv.
Jeg vidste, jeg ville blive sat i bås for evigt.
Så jeg tænkte:
"Jeg må hellere udnytte det nu."
SÆSON 5, EPISODE 12
- Hallo? - Ja, det er mig.
Jøsses, jeg ved ikke, hvordan jeg skal sige det her.
Det er Christopher. Han forsøgte at begå selvmord.
- Jøsses, er han okay? - Han har det fint.
Han var oppe på Ramapo. Han tog nogle piller,
og en betjent fandt ham på et toilet på et cafeteria,
og de bragte ham på hospitalet.
Men jeg er på vej derop nu,
og jeg sender Sil hen efter dig, okay?
Jøsses.
Hvor trist, jeg end var over at dø, så var jeg klar.
Jeg vidste, at det var... sådan måtte det være.
Det var meget svært, for det er karakteren og skuespilleren.
Det var ikke kun Adriana, det var Drea de Matteo.
David ville ikke se hende blive skudt, for han elskede hende.
Hvorfor græder du? Han skal nok klare den.
Jeg kunne ikke bære at se Adriana blive skudt.
Jeg kunne ikke have set på det.
Så vi brød med showets tradition.
Alle andre ofre på showet så man blive ramt.
Vi begyndte at tale om det:
"Hvordan skulle det ske?"
Det skal ikke ske på skærmen...
FILMFOTOGRAF
...så vi må finde en poetisk overgang.
Hun er ikke vild og tigger, så hun... Hun er nok mere...
- Vi optager, venner. - ...sådan her, ikke?
Værsgo!
Det var langt den sværeste scene, som jeg nogensinde har spillet.
Og hun var selvfølgelig fantastisk.
Hun sagde: "Tag ikke let på mig, ikke?
Det her bliver min sidste scene, ikke?
Lad os lave en god en, ikke?"
Jeg sagde: "Stevie, vi skal sgu nagle den.
Jeg er en kælling, du er mafioso, riv mig i håret,
og lad os for fanden gøre det."
Nej.
Åh, nej. Nej.
- Kom så. Kom så. - Nej, nej!
- Lad være, lad være. - Hvor skal du hen?
- Kom så. Kom så, din skide kælling. - Nej. Nej, lad være!
Nej, nej, nej!
Nej! Nej!
Da jeg skrev scenen,
den er skrevet, så kameraet drejer op i luften,
det skulle forbinde til det kamera, der kommer ned til Tony og Carmela
i en anden scene.
Det er med vilje showets sidste scene med Tony og Carmela i skoven.
Og hun taler om at købe noget jord.
- Ja, det er et smukt stykke jord. - Og med den her udsigt?
Snildt 600.000 værd. Vurderingsmanden kommer på tirsdag.
Og han kan kun tænke på Adriana.
De ting gav mig en klump i halsen, når jeg tænker på karakteren
blive behandlet sådan.
Og det var også enden på Drea de Matteo.
Vi ville ikke have Drea mere.
- Er du okay? - Ja, ja. Mig? Ja. Helt sikkert.
Hvornår begyndte du at tænke på at afslutte showet?
Der var syv sæsoner,
men de kaldte dem 6A og 6B,
for sådan undgik HBO at give skuespillerne lønforhøjelse.
Havde de kaldt det sæson 7,
ville de være kontraktligt forpligtet til at få lønforhøjelse.
Klip!
To år inden det sagde Chris Albrecht til mig:
"Ved du hvad? Du må hellere begynde at overveje,
hvordan du vil afslutte det."
Og jeg havde aldrig overvejet det, for at afslutte det?
Man bliver vel lukket ned. Jeg ved det ikke.
Det sker for de fleste... alle tv-shows, gør det ikke?
De bliver lukket ned.
Men det her var noget andet.
Du instruerede den første episode,
og så instruerede du ikke flere, mens du skrev og producerede.
Men så kom du tilbage og instruerede den sidste episode.
Ja. Med Alik, samme filmfotograf.
- Da havde vi begge udviklet os. - Ja.
- Der var gået ti år. - Ja, lang tid.
Ja. Så det, vi gjorde i sidste episode,
var at tale meget om 2001...
INSTRUERET AF STANLEY KUBRICK
...om synsvinkel, der bliver forstyrret
af, at karakteren kommer indenfor synsvinklen.
Astronauten begynder at se sig selv.
Har rumdragten på, og han ser sig selv i et spejl...
og han vender sig, og der er han uden rumdragt på.
Og så endelig spiser han middag, alene for sig selv og bliver ældre.
Han kigger bag sig, og han ser sig selv i sengen
som en gammel mand.
Den enkle teknik har altid tryllebundet mig.
Og i den episode...
SÆSON 6, EPISODE 21
...Tony, hele vejen igennem, alle han mødes med,
der går han ind i sin egen synsvinkel.
Det fik mig til at tænke på tiden...
og vel nok det at nærme sig døden.
Hej? Hej? Undskyld mig.
Eller at nærme sig noget.
Der er noget mytisk over det.
Til den sidste scene,
den første ide, som jeg gik med i lang tid, var,
at Tony skulle køre tilbage til Manhattan via Lincoln-tunnelen
til et møde, og han skulle møde sin ende der.
Eller jeg vidste ikke, om han skulle møde sin ende,
det så ikke godt ud. Det var nok det, der skulle ske.
Hvis man var i publikum, ville man tro:
"Jeg tror ikke, det her ender godt for ham."
Men man ville aldrig vide det.
Og så kørte jeg ned ad Ocean Boulevard her,
og jeg så et cafeteria, og jeg tænkte:
"Måske slutningen skal foregå et sted, hvor de altid spiser."
Ro på settet, tak. Ro på settet!
Og da jeg sagde: "Jeg overvejer 'Don't Stop Believin'.'"
Alle sagde: "Fuck, tager du pis på os?
Den sidste i hele den skide serie?"
Alle var rasende.
Og jeg sagde: "I har lige besluttet det for mig."
Bare en pige fra en lille by
- Hej. - Hej.
Der lever i en ensom verden
Men det var ikke bare for at være på tværs.
Hun tog midnatstoget Til hvor som helst
Bare en dreng fra byen
- Hvad ser godt ud i aften? - Det ved jeg ikke.
Jo mere jeg arbejdede med det,
begyndte jeg at høre en af linjerne fra den sang:
"Filmen slutter aldrig. Den fortsætter i det uendelige."
Jeg tænkte: "Wow."
Fremmede der venter
Langs hele boulevarden...
Hele episoden har en cirkularitet.
Det føles, som om du vender tilbage til episode et.
Væk.
Den eksploderende Weber-grill, den eksploderende bil.
Hvis I ikke kan lide rampen, så bygger jeg jer en anden, okay?
Måske det er træet.
Cirkulariteten slog mig. Som første episode, så sidste.
Hov, hov, unger. Kom her, kom her.
Der er en følelse af livets mønster,
som man ser ske igen og igen.
Ved du hvad? Nogle gange...
- er livet godt. - Livet er ofte godt.
Arbejder hårdt for at få min del
Alle ønsker spænding...
Og også i scenen på cafeteriaet handler meget af samtalen om:
-"Husker du da..." - Ja, nemlig. Ja, ja.
For min familie.
- I første sæson sagde Tony... - Man husker de små øjeblikke...
som dette...
som var gode.
Så fat mod.
- Og AJ minder ham om det. - Fokuser på de gode øjeblikke.
Vær ikke sarkastisk.
Sagde du ikke det engang? Prøv at huske de gode tidspunkter?
- Gjorde jeg? - Ja.
Langs hele boulevarden...
Jamen, det er vel nok sandt.
Den scene bygger ovenpå sig selv som en lille pyramide,
hvor vi bare bygger, bygger, bygger.
Man ser, der sker en masse ting.
Hun prøver at parkere bilen, der er mange mennesker,
mange karakterer, fyren i medlemsjakken.
Der gemmer sig et sted i natten...
Andre mulige trusler kommer ind.
Anspændelsen bygger op i den scene.
Vi forventer noget.
Jeg har bestilt noget til hele bordet.
Stop ikke med at tro
Hold fast i den følelse
Gadelys, mennesker
Stop ikke...
Og så går alt i sort. Det var så pludseligt og underligt.
Det overraskede virkelig alle.
Jeg begyndte at ringe til alle: "Hej, gik mit TV lige ud?"
Jeg var sammen med Jim, og Jim sagde: "Var det det?
Var det det?" Han var... Han fattede det ikke.
- Så, Jim vidste det ikke? - Niks!
Var han pissesur?
Jeg tror, han var i chok som alle andre.
Det var bare: "Det var det.
Det er slutningen på historien."
Og jeg tænker for mig selv: "Det er David. Det er sgu David."
Det er præcis sådan, han vil slutte showet.
Han vil ikke have, at nogen ved, hvad der sker lige nu."
Det, jeg tænkte på, var, at universet fortsætter uendeligt.
Du fortsætter ikke uendeligt, men universet fortsætter uendeligt.
Filmen fortsætter.
Det er en løsning uden en løsning, ikke?
Hvilket åbner for et meget interessant poetisk budskab
om den åbne slutning.
Utallige mennesker har sagt til mig...
"Okay, du kender slutningen. Hvad skete der i virkeligheden?"
Vanity Fair skrev en artikel ti år efter Sopranos.
Og de kom til mig og sagde:
"Hvordan slutter det? Kender du den rigtige slutning?"
Du har...
Jeg sagde: "Okay, en gang for alle,
det, der skete, var, at instruktøren råbte 'Klip',
og skuespillerne gik hjem."
Hvad kunne det være? At Tony blev dræbt?
- At familien blev udslettet? - Og så siger alle: "Ja!"
En storslået slutning betyder intet,
for 20 minutter senere har man glemt hele showet.
Men hvis man opbygger en filosofisk slutning,
en åben slutning, som er det, det er blevet,
så vil showet leve for evigt. Ingen vil regne det ud.
Slutningen er lige det, du ønsker den skal være.
Han døde af alderdom.
Der kom en ud fra toilettet og skød ham i hovedet.
SLUTNINGEN SKABER DEBAT
Alle står en sidste gang ved vandautomaten og siger...
SOPRANOS-FINALE... GLEM DET!
"Jeg fatter sgu ikke, hvad jeg lige så."
VENTEDE VI OTTE ÅR PÅ DET?
-"Hvad skete der?" - Hvad er du efterladt med?
Man er efterladt med noget, man skal løse.
"Okay, hvordan løser man det?" Ved at se showet igen.
Da du var færdig, var du så færdig? Havde du sluttet fred med det?
Var du ked af det? Var du... Ville du gøre noget andet?
Hvad var det?
Jeg ville gøre det, jeg altid havde ønsket at gøre,
og det var at lave en skide film.
1 2012 SKREV OG INSTRUEREDE DAVID SIN FØRSTE FILM
MED JAMES GANDOLFINI I HOVEDROLLEN.
Og jeg... havde helt sikkert lavet nok Sopranos,
men det var ovre... Det føltes rigtigt. Det var ovre.
Okay, venner, så er det nu. Her. Alle her, så er det nu.
Som tiden gik, savnede jeg menneskerne.
Det var virkelig som en familie.
Og jeg savnede problemløsningen.
Der er det at skrive, og så er der: "Hvilken farve hat skal han have på?
En rød hat?
Han kan ikke have en rød hat, for hun har en rød hat."
"Vi kan ikke filme her, for vi kan se Shell-skiltet."
Eller under klipningen: "Tja, hvorfor sort?
Hvorfor klip til sort?"
SÆSON 3, EPISODE 2
Der var en scene mellem Meadow og AJ.
"At stoppe i skoven på en snefyldt aften."
Jøsses, jeg er så glad for, jeg ikke går i high school længere.
Har du læst det?
Det er langt tilbage. Han lavede lektier.
Hvad betyder det?
Jeg skal aflevere en fortolkning i morgen.
Hvad det betyder?
"Skoven er dejlig, mørk og dyb, men jeg har løfter at holde
og mange mil at gå, inden jeg skal sove"?
"Skoven på en snefyldt aften", tror jeg, det hedder.
- Åh, det af Robert Frost. - Robert Frost-digtet.
- Og hun siger... - Hvad dækker jorden?
- Sne. - Jep.
- Og hvad symboliserer sne? - Jul.
Hallo. Kulde?
Endeløst hvidt, endeløs intethed?
- Jeg ved det ikke. - Døden.
- Jeg troede, sort var døden. -"Jeg troede, sort betød død."
Så det havde jeg også i tankerne.
Men nu vil folk sige: "Se selv, han indrømmer, Tony døde."
Sandheden er...
Tekster af: Sidsel Jacobsen