ASPRĀTIS DEIVIDS ČEISS UN SOPRANO 2. DAĻA
Tev ir bilde?
Aizraušanās ar "Soprano ģimeni" šeit sasniedza kulmināciju pagājušajā jūlijā...
2000. GADA 22. JŪLIJS
...kad 14 000 asprāšu atsaucās uz seriāla atklātās atlases konkursu
Herisonā, Ņūdžersijā.
Pūļa aplēses svārstās no 10 līdz 25 000.
Jā, tas bija pēc pirmās sezonas.
Rinda bija izveidojusies līdz pat šosejai...
DEIVIDS ČEISS "SOPRANO ĢIMENE" AUTORS
...un tas bija neiedomājami.
- Uz priekšu, puiši. - Dāmas, speriet soli uz priekšu.
Acīmredzot cilvēki izdzirdēja,
ka viņiem jāatnes sava fotogrāfija uz Džersiju.
Šeit ir policisti, ugunsdzēsēji, skolotāji.
Kurš gan negribētu slavu un bagātību?
Es jums pateikšu vienu lietu. Esmu kā radīts šai lomai.
Itāliskāks nemaz nevar būt. Tas nav iespējams.
Mēs ar draugu sapucējāmies,
un mums priekšā ir 482 000 cilvēku.
Nezinu, vai mums ir lielas izredzes.
Jums jānāk uz šejieni, ja vēlaties...
Pametiet šo teritoriju!
Ja nepametīsiet teritoriju, jums draud arests.
Herisonas policija, rūpējoties par sabiedrības drošību,
pārtrauca proves.
Viss ir beidzies, beidzies, beidzies.
Lielākajai daļai pūļa bija jāsamierinās ar savas fotogrāfijas atstāšanu
kastē, cerībā uz iespēju.
Tur mēs atradām Džinniju Seku.
Viņa gāja tajā pašā vidusskolā, kurā es, tikai vēlāk.
Viņa bija kosmētiķe, nekad nebija bijusi aktrise.
Kas, pie velna, ir tas?
Man reiba galva. Man bija zems cukura līmenis.
Un kas notika ar augļu salātiem?
Tu biji tas, kuram bija jāatmet smēķēšana.
Nikotīns ir atkarību izraisoša viela!
Kas tev vainas? Kāpēc tu uz mani kliedz?
Par viņu nešaubījās ne mirkli.
Zinu, ka pēdējo gadu laikā esmu pieņēmusies svarā.
Es redzu citas sievas, to, kā vīrieši uz viņām skatās.
Vai es uz tevi tā neskatos?
Vai vienmēr neesmu tā skatījies?
Es mīlu tevi.
Laikam ejot,
sāku apzināties, ka auditoriju varēja iedalīt
divās dažādās grupās.
Bija viena daļa, kas meklēja seriālu drāmu,
un tad bija daļa, ko varētu dēvēt
"mazāk pļāpāšanas, vairāk šaušanas".
Seriālā nebija viegluma tādā ziņā,
ka tajā mijās gan gaišais, gan tumšais,
tāpēc bija jābūt gatavam, ka aiz stūra var gaidīt
jebkurš no abiem.
Domāju, ka man ir ļoti svarīgi, lai
tumsa mītos ar humoru. Un, kad es par to domāju,
domāju par sevi, kad bērnībā gāju uz savām pirmajām bērēm,
kad redzēju savu vectēvu mirušu zārkā
un dzirdēju savādas sarunas,
kaut ko stulbu, ko kāda no manām tantēm teica.
Un tad tu domā pie sevis: "Par ko tu runā?
Tavs tēvs guļ zārkā.
Man, kā rakstniekam, tas atstāja iespaidu.
Paskaties uz viņu, viņa mani pirmo reizi apmierināja ar roku.
Mani un Vinsentu Maniskalko alejā aiz vistu tirgus.
Junior.
Jēziņ, ko gan es runāju šīs nabaga sievietes bērēs?
Iesim.
Ziniet, es gribētu teikt, ka ar "Soprano ģimeni" ir tā,
ka es tiešām nezinu, vai tā bija drāma vai komēdija.
Piemēram, Tonijs Siriko...
viņš bija nopietns gangsteru aktieris,
bet sāka parādīties arī komēdija.
Maitasgabals.
Šis absurds, kas daļēji bija viņš pats.
- Lūdzu! - Esmu noklāts ar indīgo efeju.
Esmu dzimis Bruklinā. Es uzaugu uz ielas.
Man joprojām ir cements apavos.
Es labi zinu, kāda ir šī dzīve.
Un pazīstu daudz puišu, kas iesaistīti šajā dzīvē.
Jau tagad jūtu, kā man niez.
Viņš nelietoja grimu, jo gāja uz solāriju.
Ziniet, viņam ir tas atstarotājs? Viņš sauļojas.
Tas tiešām bija Tonijs. Tonijs vienmēr bija nosauļojies.
Domāju, ka mans varonis rīkojas kā es.
Bet nesakiet nevienam.
Saproti, ka tad, kad Keitlīna būs beigusi koledžu,
būs jau 2027. gads?
Viņa ir līdzīga tev, viņa līdz tam nebūs beigusi ceturto klasi.
- Ko tu dari? - Neko.
Un nofilmēts! Ļoti labi. Pārbaudi, lūdzu.
Tonijs Siriko bija ļoti prasīgs
un ļoti rūpējās par savu izskatu.
Aiztikt viņa matus bija aizliegts.
Neviens nedrīkstēja pieskarties viņa matiem.
TERENSS VINTERS SCENĀRISTS
Viņš parādīja sistēmu.
Viņš cēlās pulksten 3.00 un lasīja savas rindas.
Viņš ķemmēja matus un izsmidzināja aerosolu gaisā,
ļaujot miglai nosēsties.
Un viņš tā darīja vairākas reizes, līdz mati bija salakoti un gatavi.
Ko, pie velna, tu dari?
"PRIEŽU AUDZES"
- Domā, mēs raksim? -"Priežu audzes" sērija.
Tieši tā, idiot, pie darba!
Zinu, ka zeme ir diezgan cieta, bet pielieto Sibīrijas spēku.
Polijs un Kristofers grasījās nogalināt kādu puisi,
viņi ieveda viņu mežā, un tad tas puisis aizbēga,
un viņi apmaldījās.
Pagaidi.
Mēs ejam pa apli. Kā tas ir iespējams?
Viens no sērijas aspektiem ir tāds, ka tad, kad pirmo reizi ieraugāt Poliju...
Ņemsim satīna laku.
...viņš ir perfekti sakopts, un viņam veic manikīru.
Atvaino.
Ideja ir tāda, ka viņš pilnībā pārtop
par sevis vissliktāko versiju.
Sasodītā maita.
Es pazaudēju savu kurpi.
Viņš ir pilnīgi sagrauts.
Tāpēc teicu Tonijam Siriko:
"Tāda ir realitāte, kas notiktu ar taviem matiem."
Viņš saka: "Es neizjaukšu savu frizūru." Es: "Tonij,
galvenā jēga ir tāda, ka tu...
Polijs ir pilnībā sagrauts."
Tad viņš teica: "Labi." Un viņš tikai... "Nu, lūdzu, Tonij."
Un viņš teica: "Labi, tu, maitasgabal." Un pilnībā izjauca savu frizūru.
Un es teicu: "Nofilmējiet viņu, pirms viņš pārdomā."
Tā ir vienīgā reize, kad jūs redzēsiet Toniju Siriko
- ar tādiem matiem. - Tev ir majonēze uz zoda.
- Ko? - Majonēze. Majonēze!
Seriālam kļūstot sarežģītākam, mēs ar Denīzi iegādājāmies māju Francijā,
un mēs devāmies uz turieni strādāt, mēģinot izdomāt nākamo sezonu.
Viņa vienmēr rūpējās par dārzu,
tāpēc gāju ārā un tur sēdēju, kamēr viņa grieza zarus un tamlīdzīgi,
un es viņai stāstīju stāstus.
Viņas ietekme bija neparasta.
Tās vienmēr bija 13 sērijas.
Tāpēc es novilku 13 līnijas.
Tad es sāku rakstīt rindās vārdus, piemēram, "Tonijs."
Ko Tonijs dara pirmajā sērijā? Ko Tonijs dara otrajā sērijā?
Kas notiek... Un tas veidoja sižetu.
Tad es sāku pievienot Karmelu. Ko dara Karmela?
Viņai bija pašai sava sezona.
"Kriss." Un viņiem visiem bija savas sezonas.
Dažiem no viņiem bija divas vai trīs. Tonijam bija divas vai trīs rindas
ar to, kas ar viņu notika tajā sezonā.
Pēc tam es atgriezos un visu izklāstīju scenāristiem,
lai viņi zinātu, kāds ir sezonas virziens.
Un tad mēs apsēdāmies un spriedām:
"Labi, pirmā sērija, es zinu, kas šeit teikts,
bet par ko tā tiešām būs?"
Patiesībā veidojām drāmu.
Galu galā viņi tiekas pagrabā.
Mēs sēdējām un sarunājāmies, kā to darām mēs ar tevi...
- Jā. - ...visu dienu.
Un mēs par to runājām un runājām, runājām, runājām,
no tā izriet daudz laba.
Tas bija burtiski kā sēdēt ar draugiem
un jautāt: "Ko tu vakar darīji?"
Un tas var novirzīties stāstā vai arī: "Reiz ar mani notika tas un tas."
Vai arī...
Un dažreiz uz to pamudināja Deivids, sakot tādas lietas kā:
"Kas ir sliktākais, ko esat kādreiz nodarījis kādam attiecībās?"
Tonij, vienkārši pasaki man, kāpēc es nevaru tevi atkal satikt?
- Jo tu guli ar Ralfu. - Tev pēkšņi ir parādījusies ētika?
Man nav ētikas, bet noteikumi gan.
Un mēs apmainījāmies ar stāstiem, un tas bija ļoti terapeitiski.
Ziniet, mēs arī bijām kopā gadiem ilgi.
Tajā istabā mēs piedzīvojām šķiršanos,
bērnu piedzimšanu, vecāku aiziešanu
un dzīvi kā tādu.
Aktieris ir instruments ideju nodošanai.
Nākamajā...
Izstāstīju par to, kā es... kad sāku rakstīt,
- apmeklēju aktiermeistarības nodarbības. - Šī ir aktierspēle rakstniekiem?
Un tā kļuva par daļu no pirmās sērijas, ko es uzrakstīju.
Palīdzi man, tēti!
Tēti, palīdzi man! Tēti!
Tu vari paļauties uz mani. Uzticies man.
Es viņiem izstāstīju par savu vizīti pie zīlnieka.
Un tas kļuva par stāstu, kurā Polijs apmeklē zīlnieku.
- Čārlzs Pagano. - Kā, pie velna, tu to zini?
Viņš saka, ka bija tavs pirmais, bet es jūtu vēl daudzus.
- Hei! - Viņš smejas.
Indīgā efeja?
Viņš grib zināt, vai tev joprojām niez?
Nejoko ar mani. Ar ko tu esi runājis?
Visi mani stāsti...
FRENKS RENCULLI SCENĀRISTS
...tie ir no manas personīgās pieredzes,
un redzētā, dzirdētā un novērotā.
- Greidijkorta 26. - 26, labi.
Šeit es uzaugu. Šī ir ēka, kurā es uzaugu.
Un šeit ir mans slavenais 107. dzīvoklis.
Uzaugu vietā ar nosaukumu Maverick Housing Projects Austrumbostonas rajonā.
Mēs apzagām veikalus
un darījām citas lietas, lai bērnībā nopelnītu naudu.
Un, kad man bija 13 vai 14,
es nonācu vietējā sociālajā klubā
ar apkaimes gangsteriem.
Ja saņemšu ielūgumu uz dejām,
vēlos, lai federāļi pasteigtos.
"Klau, puika, izpalīdzi man. Vienkārši izslauki grīdas."
Un es strādāju pie kāršu spēlēm.
- Jā, piedalos. - Četri simti tev.
Es biju ar šiem puišiem aiz slēgtām durvīm.
Neskaties uz grīdu, Bobij. Skaties uz mani.
Kad kopā sanācām vienā telpā,
lai sarakstītu tādus tēlus kā Bobijs Bakala...
Peļņa pieder uzvarētājam.
Taisies, ka tiec, pirms es iespraužu tavu citātu grāmatu
tavā sasodītajā pakaļā!
...vai arī Ričijs Eprils...
Es cietumā daudz meditēju par šo tēmu.
Par ko?
Nespēsi noticēt, cik skaidrs kļūst skats.
- Vai tu meditē? - Es? Meditēt?
- ...Bīnsijs. - Vai tu esi traks?
Ne tik traks, cik reiz biju.
Bet joprojām pietiekami traks, lai atņemtu kādam aci.
Kas notiek, Rič?
Un šeit es varēju sniegt savu ieguldījumu, pamatojoties uz savu pieredzi
ar tiem asprāšiem.
Pielabināšanās Tonijam Soprano tev daudz ko ir devusi.
Paskatieties uz tādiem cilvēkiem kā tēvocis Juniors
vai Tonijs, vai Polijs.
Šie ir sīkumaini, briesmīgi cilvēki.
Tāpēc varējām brīvi runāt par visu, ko vēlējāmies.
"Klau, šī ir scenāristu telpa,
un mēs rakstām par sliktiem cilvēkiem, slikti cilvēki dara sliktas lietas,
un mums jāpiekļūst šīm īpašībām sevī."
ROBINA GRĪNA SCENĀRISTS
Mēs teicām lietas, par kurām mūsdienās
- saņemtu negatīvu reakciju. - Jā.
Mūs varēja sajaukt ar rasistiem un seksistiem.
Ar jebko.
Mēs kādu brīdi prātojām, ka mums vajadzētu asistentu...
un sapratām, ka nevaram to darīt.
Nu, ja viņai būtu peldkostīms, ja tu... Tu nopietni?
Viņa vienkārši palika pie durvīm, un, kad viņš iet, viņa sauc...
Kā notika pāreja no aktiera
uz scenārista karjeru?
Es nesāku rakstīt,
jo vēlējos, lai manam tēlam būtu kas interesants, ko darīt.
Tas notika tāpēc, ka man ļoti patika visi varoņi.
Es iemīlēju viņus visus.
Tas, ko iemācījos no Deivida, bija
konkrētība, specifika, detaļas,
- viss bija pārdomāts. - Šai ainai jāiekarst un...
Kādā brīdī visa procesa laikā
Deivids mēdza piecelties un aiziet uz dīvānu,
kur vienkārši apgūlās un gulēja,
un mēs turpinājām sarunāties.
Taču viņš īsti neiemiga. Viņš bija aizvēris acis un domāja.
Es vairs nevarēju izturēt runāšanu, un es viens pats sēdēju uz dīvāna,
un viņi runāja. Un es visbeidzot kaut ko izdomāju.
Kādā brīdī viņš piecēlās, un telpā iestājās klusums.
Viņš paņēma marķieri, piegāja pie tāfeles,
un uzrakstīja pilnībā izstrādātu 12 soļu sižetu.
Deivids sāk aizpildīt tāfeli.
Trīs lielas, milzīgas tāfeles.
Viņš trako, piepildot to visu.
Un mēs sakām: "Jā, tā ir lieliska ideja."
Piebalsojam, un sērija tiek pabeigta.
Pēc pārtraukuma atgriežamies, un viņš paskatās uz to
un saka: "Briesmīgi."
Un nodzēš visu... Tas mums prasīja vairākas stundas.
Katru gadu, kad sākām, es teicu: "Atcerieties, ka pirmās piecas idejas,
mēs tās metam pie malas.
Pat nepieminiet tās. Sestā ideja, varbūt to..."
- Tas attiecas arī uz mani. - Jā.
"Parunāsim, apspriedīsim to.
Visu pārējo mēs esam jau redzējuši, tas nebūs labi."
"MĒNEŠA DARBINIEKS"
Mēs runājam par svarīgo.
Mēs runājam par dzīvi, nāvi, mīlestību, vardarbību.
Apklusti, negriezies otrādi.
Joprojām lepojos, ka nerādījām vardarbību
bez iemesla.
- Nekad neuzskatīju, ka... - Tā atbilda varoņiem.
Jā, domāju, ka tā bija pelnīta.
Nedomāju, ka kāds no mums kādreiz bezatbildīgi izmantoja vardarbību.
Mēs neteicām: "Mums ir jāparāda šī asiņainā lieta."
Patiesībā bija otrādi.
- Es atdošu tev visu savu naudu! - Apklusti!
- Nē! Nē! - Apklusti!
- Nē, izbeidz! - Novelc biksītes.
Nē, pārstāj!
Lūdzu, izbeidz!
- Nē! - Tu, sasodītā maita!
Nē! Nē!
Pārstāj! Pārstāj!
Melfi izvarošana bija ļoti, ļoti vardarbīga,
un to bija ārkārtīgi grūti skatīties,
jo tas viņas izvēli, vai pastāstīt par to Tonijam,
padarīja vēl sāpīgāku, jo jūs redzējāt kas notika ar viņu.
Viņi viņu atbrīvoja?
Kāds pazaudēja pierādījumu komplektu vai kas tamlīdzīgs.
Nezinu, ko, pie velna, viņi izdarīja, tie idioti.
Viņi vienkārši atbrīvoja viņu līdz tiesai?
Jo es varu viņu atpazīt.
Tā ir juridiska lieta. Šķiet, ka viņiem ir jāļauj viņam iet.
- Tas nav iespējams. - Es izstāstīju visu, ko viņš man teica.
MĒNEŠA DARBINIEKS HESUSS ROSI
Tas sasodītais "Mēneša darbinieks" ir atgriezies ielās,
un kas viņu apturēs? Tu?
Ko es varētu uzrīdīt tam maitas gabalam,
lai viņam nodīrā ādu?
Kas noticis?
Hei, hei, hei. Beidz. Ko es izdarīju?
Beidz, labi?
Atceros, kad izlasīju scenāriju, un, vēl nepabeigusi,
es piezvanīju Deividam un teicu: "Kāpēc?
Kāpēc tu gribi nodarīt viņai pāri?
Viņa ir vienīgā, kura cenšas...
saglabāt taisnīguma
un saprāta sajūtu.
Kāpēc tu viņai dari pāri?
Es nevaru pat to pabeigt lasīt, esmu tik apbēdināta."
"Vari, lūdzu, to izlasīt līdz galam, Lorēna?"
Un es teicu: "Jā, labi." Un tad...
Ko?
Tu vēlies kaut ko pateikt?
Nē.
Kad viņa saka: "Nē,"
tas mani satrieca.
Viņa ir nonākusi krustcelēs, un viņai jāizvēlas, uz kuru pusi doties.
Teiksim tā.
Viņa zināja, ka, ja pateiktu viņam par izvarošanu...
viss būtu beidzies.
Viņa nestudēja 15 gadus,
lai kļūtu par gangsteri.
Pat visvardarbīgākās sērijas
bija skaistas.
Kā sērija, kurā noslepkavoja dejotāju.
"UNIVERSITĀTE"
Tas ir stāsts par Medovu koledžā...
Vai tev ir prezervatīvs?
...pretstatā kādai jaunai meitenei, kura bija viņas vecumā.
Seriāls vienmēr kādu šokēja ar kaut ko.
Tas lika tev justies labi? Jūties kā vīrietis?
Mēs pārkāpām robežas, un ļāvām cilvēkiem justies neērti.
Atvainojiet, bet bez iepriekšēja brīdinājuma.
Visa ideja ir tāda, ka mēs gribējām pārsteigt cilvēkus,
un likt viņiem justies neērti,
un ļaut viņiem ar to tikt galā.
Tāda, mans draugs, ir dzīve.
Dzīvē jūs nebrīdinās, pirms notiks kas šausmīgs.
Ralfijs nosita striptīzdejotāju.
Jums bija jāredz, cik absolūti nicināms cilvēks viņš bija,
lai saprastu, ka šie ir tie puiši, kurus atbalstāt.
Paskaties uz sevi tagad.
Tas bija interesanti. Laiku pa laikam
skatītājiem varēja rasties sajūta,
ka šie ir lieli, jauki lācīši, ar kuriem parunāt
pāri sētai.
Jā, tā ir, līdz esat parādā viņiem naudu,
un tad viņi vairs nav jauki. Tad viņi ir...
Tāpēc mēs ik pa laikam atgādinājām cilvēkiem,
- ka Tonijs Soprano patiesībā ir šāds. - Esi beidzis?
Paldies, T.
Jo tā bezcukura limonāde
ir pēdējais, ko savā dzīvē dzersi.
Es zvēru pie Dieva! Mammu, mammu! Lūdzu. Tonij.
Es teicu rakstniekiem: "Klau, viņš ir slepkava,
viņš ir krāpnieks, viņš ir maitasgabals...
daudzējādā ziņā muļķis.
Varbūt tev tas izklausās traki.
Bet Tonijam vienmēr ir jābūt gudrākajam puisim telpā.
Kļūstot vecākam, nekas vairs neizklausās traki.
Viņš nav jautrs visu laiku.
Viņš ir slikts cilvēks, ārkārtīgi vardarbīgs.
Gribi kafiju?
Nē.
Un man vienmēr šķita, ka, ja seriālā trūka reālisma,
tad tas bija brīžos, kad viņš bija pārdomās.
Tonijs domā par daudz, viņš ir pārāk uztraukts.
Taču ar viņu notika kaut kas tāds, ko viņš nespēja kontrolēt.
- Panikas lēkmes. - Jā.
Ja nebūtu bijušas panikas lēkmes,
nedomāju, ka viņš būtu gājis pie psihiatra.
Man nav laika šīm sasodītajām lēkmēm.
Mēnešiem ilgi jau gāja tik labi.
Taču viņš nevarēja atļauties sabrukt savas komandas priekšā.
Un acīmredzot zem tām daudz kas slēpās.
Viņam bija depresija, taču viņš to nesaprata un nezināja.
Viņam bija daudz baiļu, viņš to nezināja.
Vai jums ir kādas šaubas par to, kā jūs pelnāt iztiku?
Jā.
Man nākas būt skumjam klaunam, kas smejas no malas...
bet kas iekšēji raud.
Es nogurstu pat no runāšanas par to.
Esmu daudz laika pavadījis terapijā, un man ir sajūta,
ka psihiatrs jūs nekad tā pa īstam nesauks pie atbildības.
Un tas mani vienmēr ir mazliet uztraucis.
Jo par visu, ko daru, varu teikt:
"Ak, tev jāsaprot, kādi ir mani vecāki,
- un tāpēc mani nedrīkst vainot?" - Hallo?
Teorētiski terapijai vajadzētu jūs padarīt par labāku cilvēku.
- Labi, runā. - Tā viņu padarīja par labāku gangsteri.
Viņš tiešām iemācījās ņemt vērā citu cilvēku jūtas...
20 vai 30 sekundes.
Viss, ko mēs vēlamies, lai tu parunātu ar viņu.
Galu galā viņš ir tavs tēvocis.
Taisnība.
Kā mēs seriālā teicām,, kā Līvija teica: "Psihiatrija..."
Tas nav nekas cits kā ebreju rekets.
Tā mana māte būtu teikusi par psihiatriju.
- Viņi par to neko nezināja. - Pareizi.
"Melfi."
Tāpēc man bija ļoti svarīgi, lai viņa būtu itāliete.
- No kuras zābaka daļas tu esi, mīļā? - Doktore Melfi.
Mana tēva senči bija no Kazertas.
Avellīno.
Manai mātei būtu paticis, ja mēs ar tevi saietu kopā.
Lai viņa nebūtu pārāk uzstājīga
vai arī pat pārāk līdzjūtīga.
Kas ir viena lieta, kas katrai sievietei, tavai mātei,
sievai, meitai ir kopīgs?
Viņas visas neliek man mieru.
Viņas tēls tika veidots pēc psiholoģes,
- ko es tajā laikā apmeklēju. - Nē, saprotu, ko jūs domājat.
Viņas visas ir itālietes. Un tad?
Iespējams, ka, atklāti runājot ar mani, jūs risināt dialogu ar viņām.
Es sāku saprast, ka tas, ko es tur darīju,
bija sevis pāraudzināšana.
Tas, ko darījāt terapijā?
- Ar viņu. - Jā.
- Es tiku pie jaunas mammas. - Ko?
Un to viennozīmīgi darīja arī Tonijs.
Esmu tev cilvēks, kurā ir tās īpašības, kuras, tavuprāt, trūkst
tavā sievā un tavā mātē.
Tu mani uzskati par kaut kādu sasodītu mammas dēliņu.
Esmu vīrietis.
Tagad, kad mēs sēžam šīs psihiatres kabinetā
un analizējam šos puišus, viņam bija vajadzīga māte.
Mammu?
Viņa māte bija vājprātīga.
- Zini manas labās rotaslietas? - Tās, ko tēvs tev uzdāvināja.
Jā, dažas no tām bija no Cartier skatloga, vai ne?
Es tās visas atdevu tavai māsīcai Žozefīnei.
- Kas, pie velna? Labās rotaslietas? - Viņa tās vienmēr apbrīnoja.
Domāju, ka viņi ir līdzīgi, un tur rodas konflikts.
Tu manai sasodītajai māsīcai uzdāvināji Cartier gredzenus,
- un man - vibrējošu krēslu? - Tava sieva nekad...
Viņš cenšas, jo viņš ir itālis, un tā ir viņa māte,
bet viņa zina visas pogas, uz kurām viņam uzspiest,
un viņa to dara nepārtraukti.
Paklausies, pirms tu nodarīsi vēl lielāku kaitējumu sev
vai savu mazbērnu mantojumam, tu tūlīt pat beigsi dzīvot viena.
- Es nedošos uz to pansionātu. - Tad es vērsīšos tiesā,
saņemšu pilnvaru attiecībā uz tevi
- un ielikšu tevi pansionātā. - Tad nogalini mani jau tagad.
Uz priekšu. Aiziet.
Aizej pēc grebšanas naža un nodur mani.
Šeit. Šeit. Lūdzu, tagad.
Tas man sāpētu mazāk, nekā tas, ko nupat pateici.
Es pazīstu pensionārus, kas ir iedvesmojoši!
Līvija bija spēcīga viņu abu kombinācija, vai tas bija tīši,
vai Deivids vai arī kāds cits viņu tā redzēja,
- bet tā bija spēcīga kombinācija. -"Soprano ģimenes" rakstniekiem
kopīgs bija tas, ka mums visiem bija viena un tā pati mamma.
Un manas attiecības ar manu māti bija šausmīgas.
Mana māte
patiešām bija mūsu ģimenes pamats.
Mans tēvs nomira ceturtdienā, pirmdienas rītā
mamma bija atpakaļ darbā ar pieciem bērniem. Lai Dievs viņu svētī.
Bet mums nebija lieliskas attiecības.
Kad es iestājos Ņujorkas Universitātē, piezvanīju mammai un teicu:
"Mammu, mani pieņēma Ņujorkas Universitātē."
Tajā laikā es dzīvoju viens, un viņa teica:
"Es tev dodu sešus mēnešus." Un es atbildēju: "Labi, paldies."
Kad iestājos jurisprudencē, piezvanīju mammai un teicu:
"Mammu, es iekļuvu jurisprudences skolā."
Un viņa teica: "Ak, vēl viena no tavām viltīgajām shēmām."
Ir lietas, ko es burtiski ieliku seriālā
no mammas apciemošanas reizēm. Viņa dzīvoja pansionātā.
- Kas tur ir? - Tas esmu es, mammu.
Kaimiņiene turpināja tecināt ūdeni.
Atkal jau.
Tas padarīja manu māti traku.
Pietiks! Cik daudz ūdens viņai vajag?
Viņa visu dienu tecina ūdeni.
Ūdens, ūdens, ūdens.
Es dzīvoju kaimiņos Gunga Dinam.
Tas nav izdomājums.
Tas viss ir balstīts uz mūsu reālās dzīves notikumiem.
Tas viss sākās ar Deividu un viņa dzīvi,
bet mēs atpazinām līdzīgas problēmas un līdzīgas lietas,
kas liek mums smieties vai kas liek mums dusmoties.
Un, ja tas derēja Deividam un Tonijam Soprano,
tad tas iekļuva seriālā.
Kad man bija astoņi vai deviņi gadi,
mēs braucām uz piekrasti Belmontā, Ņūdžersijā.
Mēs naktī kaut kur devāmies un gājām lejā pa kāpnēm,
un mans tēvs nokrita un saplēsa bikses.
Mana mamma sāka traki smieties.
Tā aina nāca no turienes. Lielākā daļa cilvēku nesaprata.
"Par ko viņa smejas? Tas ir tik šausmīgi."
Un pirmajā sezonā Nensija manai sievai Denīzei teica:
"Es pieņemu, ka šī būtne, kuru es atveidoju, ir mirusi?"
Es teiktu, ka tavai mātei
ir robežstāvokļa personības traucējumi.
Šo cilvēku iekšējās fobijas ir vienīgais, kas viņiem eksistē.
Reālā pasaule, reālie cilvēki ir perifērijā.
Šiem cilvēkiem nav ne mīlestības, ne līdzjūtības.
Oriģinālajā scenārijā
un arī pirmās sezonas pēdējā sērijā
Melfi grasījās viņam pateikt, ka tā ir viņa māte, kas viņu mēģina nogalināt.
Tu, sasodītā maita, mēs runājam par manu māti.
Un viņš dodas uz pansionātu,
kur viņš paņem spilvenu
un nosmacē viņu līdz nāvei. Tā notika filmā,
un tā būtu noticis seriālā.
Bet Nensijai bija plaušu vēzis un emfizēma.
Tuvojoties beigām, viņa teica: "Deivid, es... ļauj man turpināt strādāt."
- Jūsu mammai bija sirdstrieka. - Tāpēc tas izmainīja visu stāstu.
Sirdstrieka?
Vakardienas ziņas televīzijā patiešām viņu apbēdināja.
Tā gan nav mana darīšana. Lai nu kā, tā vienkārši notika.
Es dzīvošu ilgu un laimīgu dzīvi, ko nevarētu teikt par tevi.
- Labi, pietiks. - Ja?
Ved viņu tālāk, ved viņu tālāk.
Es centos rīkoties pareizi, bet tu mēģini panākt, ka mani nošauj?
Viņa jūs nesaprot.
Viņa smaida! Paskatieties uz viņas seju.
Paskatieties uz viņas sejas izteiksmi. Viņa smaida.
- Pārtrauciet. - Nost no manis! Nost!
Jā. Tāpēc ļāvām viņai turpināt darbu.
Es ne vienmēr biju perfekta, bet vienmēr darīju, ko vien varēju.
Un es zinu, ka tev, nevienam no jums, nepatika,
kad centos teikt, kas jums jādara.
Mazuļi ir kā dzīvnieki. Viņi neatšķiras no suņiem.
Kādam viņiem ir jāiemāca, kas ir pareizi un kas nav.
NEKROLOGS - NENSIJA MĀRČANDA
Bet viņa nedzīvoja ilgi.
Viņa bija brīnišķīga.
Cilvēki mīlēja Līviju. Viņiem viņa sagādāja prieku.
Nezinu, cik tūkstošiem reižu esmu dzirdējis kādu sakām:
"Gluži kā mana vecmāmiņa! Gluži kā mana tante!"
Un tomēr, mana māte, pēc kuras līdzības viņa tika veidota,
bija pilnīgi viena
pavisam citā visumā.
Cilvēkiem ir problēmas ar mātēm.
Nedomāju, ka biju tajā viens,
tomēr es tiešām domāju, ka mana māte ir pavisam citā pasaulē.
Tas patiesībā ir par viņas bailēm, šausmām un trauksmēm.
Bet tas, ko es toreiz nesapratu,
tas, ko sapratu vairākus gadus vēlāk,
kad dzīvoju Kalifornijā. Es runāju ar māti pa telefonu.
Tas bija viņas mūža nogalē. Mēs runājām par manu vectēvu.
Un viņa teica: "Kā ar tanti Luīzi, viņš negribēja viņu sāpināt."
Es teicu: "Kā tu to domā?"
Viņa teica: "Nu, jā, viņš viņu spārdīja, bet viņš tā negribēja darīt."
Es teicu: "Kādā ziņā viņš viņu spārdīja?"
Viņa teica: "Nu, jā, viņš iespēra viņai pa kājstarpi."
Es teicu: "Ko?"
Viņa teica: "Jā, viņš iespēra viņai pa kājstarpi."
Es jautāju: "Kas notika?"
"Ak, es nezinu, viņa nākamajā dienā precējās,
un viņš vienkārši bija dusmīgs."
Es nodomāju...
Tas ir... Es sāku visu saprast.
Jo es atceros, kā mana māte, kad viņa murgoja, kliedza:
"Papu, uzvelc atpakaļ savas bikses! Nedari... Papu, uzvelc savas bikses!"
Man nav pierādījumu, bet viņš bija slikts cilvēks,
un tāds bija arī tēva tēvs.
Daži no šiem Dienviditālijas puišiem. Oho.
Es ierados Holivudā, lai taisītu filmas,
bet es pievērsos televīzijai
un kļuvu par rakstnieku
savu vājību dēļ.
Pirmkārt, man kļuva bail režisēt, un bija iesaistīta arī nauda.
"SOPRANO ĢIMENE"
Bet otrajā seriāla gadā mans filmu aģents aizveda mani pusdienās
un teica:
"Vēlos, lai tu saproti, ka tagad esi zīmols.
Un es tev to saku tāpēc, ka tu tagad vari taisīt
visas tās filmas, kuras vēlies."
Daudzi cilvēki, iespējams, tajā brīdī būtu aizgājuši, vai ne?
Un varbūt arī vajadzēja.
Bet es tik ļoti dievināju darbu pie "Soprano ģimenes",
ka es paliku ar viņiem.
Cilvēki visu laiku runā par visumu veidošanu.
Jo ilgāk strādāju pie "Soprano ģimenes",
jo mazāk es varēju paskatīties ko citu.
Man tas nešķita saprotami.
Tas nebija visums, kurā es eksistēju.
Ne tikai tie varoņi, bet arī es dzīvoju tur.
- Visa jēga bija varoņos. - Kas notiek?
Stāsts izriet no šiem varoņiem,
un tajā mazajā visumā...
atkal un atkal
katrs no varoņiem noslēdza vienošanos ar pašu nelabo.
Kā jau teicu, runa ir par naudu un nāvi, vai ne?
- Kāpēc mums jāatbrīvojas no ķermeņa? - Kas, tagad uzdosi sasodītus jautājumus?
Visi noslēdza darījumu ar velnu.
Turklāt bija jautājums par neatmaksātu aizdevumu.
Varu tevi uz mirkli pārtraukt?
Melfi noslēdza darījumu ar velnu.
Es nezinu, kurp šis stāsts ved...
bet ir daži ētikas pamatnoteikumi, kurus mums vajadzētu ātri izrunāt.
To, ko tu man stāsti, sargā ārsta un pacienta konfidencialitāte,
ja nu vienīgi es...
ja es dzirdētu, ka notiks slepkavība,
nesaku, ka tā ir, bet, ja tā būtu. Ja pacients vēršas pie manis
un stāsta, ka kāds cietīs,
man ir jāvēršas policijā.
- "Vai man būtu jāvēršas policijā?" - Teorētiski.
"Teorētiski."
Es nezinu, kas notika ar šo puisi.
Es... vienkārši saku.
- Vai tas nav darījums ar velnu? - Lūdzu.
Viņš ir labs cilvēks, labs tēvs.
Tu saki, ka viņš ir depresīvs noziedznieks,
ar noslieci uz dusmām, regulāri neuzticīgs.
Vai tā ir tava laba cilvēka definīcija?
Karmela bija precējusies ar velnu.
Viņa apprecējās ar viņu un palika kopā.
Tu vari aiziet tagad
vai arī palikt un uzklausīt to, kas man sakāms.
Tev jāuzticas savam impulsam un jāapsver iespēja viņu pamest.
Tu nekad nejutīsies labi par sevi.
Tu nekad nespēsi apspiest savu vainas un kauna sajūtu,
par kuru runāji, kamēr vien būsi viņa līdzzinātāja.
Aizej no viņa.
Paņem tikai bērnus, kas no viņiem palikuši, un aizej.
Mācītājs teica, ka man vajadzētu mēģināt ar viņu strādāt,
- palīdzēt viņam kļūt labākam. - Un kā sokas?
Viņai tika pateikts: "Paņem bērnus un aizej no viņa tagad."
Tas vecais psihiatrs bija vienīgais cilvēks,
kas visa seriāla laikā runāja patiesību.
Tonij...
Es neiekasēšu no tevis maksu, jo es neņemšu asinīm notraipītu naudu.
- Daudz laimes! - Tev arī nevajadzētu.
Ak, paldies.
Viena lieta, ko nevarēsi teikt...
ka tevi nebrīdināja.
"Tu dzīvo no viņa asinīm aptraipītās naudas."
Tonij, ko tu izdarīji?
-"Paņem bērnus un aizej no viņa." - Tas ir tev.
- Ak mans Dievs. - Mums ir laba nedēļa.
- Viņa to neizdarīja. - Ak mans Dievs! Kas par mašīnu!
Tas ir ļoti interesanti.
Noliegums, ar kādu viņai nāktos dzīvot.
Vai arī tas, ko viņa pati sev stāsta, lai padarītu to pieņemamu.
Nedomāju, ka notika kaut kas tāds, par ko viņa nezinātu,
vismaz ne perifērijā.
Ja Tonijs ir velns, vai viņam arī ir darījums ar velnu?
Viņš acīmredzot noslēdza līgumu ar velnu.
Viņš patiesībā ir velna pārstāvis
vai kā jūs vēlaties to formulēt.
Bet viņš nebija apmierināts ar savu darījumu, vai ne? To es bieži jutu.
Cilvēki teica: "Ak, viņu vajadzēja sodīt."
Un mana atbilde vienmēr bija: "Šis puisis tika sodīts katru dienu.
Jūs neredzējāt, ka viņš bija nelaimīgs visus šos gadus?"
Viņš ir cilvēks, kurš cīnās. Viņam nav reliģijas.
Viņš netic valdībai.
Soprano kungs bija tik laipns un devās mums līdzi.
Viņš netic nekam, izņemot savu goda kodeksu.
Esmu pārliecināts, ka aģents Hariss izstāstīja,
ka ir kaut kas, ko jums jādzird.
Un viņa goda kodekss iet bojā.
Par ko tu runā? Tikšanās? Ar ko? Dieva dēļ, Līvij.
Ar visiem. Ar Reimondu, Leriju.
Pie viņa ir trīs no manu puišu mātēm?
Ja tā ir taisnība, Līvij, tu zini, ko es...
Dieva dēļ, es esmu priekšnieks.
Ja es nerīkošos, ģimene vai nē...
Man tas ir jādara.
Tagad mirsti, maitasgabal.
Viņam nekas nav palicis, un viņš skatās apkārt, un viņš...
Tā bija tā meklēšana, ko, manuprāt, dara liela daļa amerikāņu.
Jūs varat iepirkties, varat darīt jebko.
Bet viņam vairs nebija sava kodola.
Viņš ir cilvēks, kurš vienmēr cenšas rīkoties pareizi,
kas galu galā izjauc visu apkārtējo cilvēku dzīvi.
Viņš vienmēr cenšas rīkoties pareizi, bet tas nekad nav pareizi.
Piemēram, uzspridzināt drauga restorānu, lai apturētu tur plānoto uzbrukumu.
Viņš domā, ka rīkojas pareizi, bet tā vietā tas noved pie kā cita
un sabojā citu dzīvi.
- Ko, pie velna, tu dari? - Ieskaties man acīs.
Saki, ka neesi pieskāries manai mājai.
Man šķiet, ka, laikam ejot, seriāls kļuva arvien dziļāks.
Es nenodedzināju tavu restorānu.
Un domāju, ka par to lielā mērā jāpateicas Džimam.
Zvēru pie savas mātes.
Džimijam bija sava maģija,
un domāju, ka šī maģija atbalsojās...
K. ALBREHTS BIJUŠAIS HBO IZPILDDIREKTORS
...un viļņveidā skāra arī citus,
ieskaitot filmēšanas grupu, režisorus, scenāristus un aktierus.
Klusumu.
Viss vienmēr bija lieliski no sākuma līdz pašām beigām.
Fons. Filmējam!
Tā bija kā rotaļāšanās, tā vienmēr bija kā rotaļa ar viņu,
kā rotaļājas mazi bērni.
"Tu būsi mamma, un es būšu tētis."
- Jā. - Tas bija tik vienkārši un bezrūpīgi.
Divdesmit divi, astotais piegājiens. Paņem A zīmi.
Filmējam!
Uz priekšu. Pasaki vēlreiz, ka es izklausos pēc tavas sievas.
Uz priekšu.
Labi.
Viņš daudz jokoja.
Viņš sūtīja man bučas, vilka nost drēbes.
Viņš bija traks.
- Labi. - Pagaidiet mirkli. Pagaidiet.
Uz priekšu. Pasaki vēlreiz, ka es izklausos pēc tavas sievas.
Tu, es.
Viņš bija lielisks pret komandu, lika viņiem smieties.
Un katram no aktieriem viņš uzdāvināja 30 000 dolāru.
Pēc viņa pārrunām, kurās viņš nepiekāpās,
un HBO viņam samaksāja miljonu dolāru par katru sēriju?
Jā.
Kad Džims noslēdza savu darījumu, neviens nezināja, ka to var apspriest.
Mēs nezinājām, kā virzīt pārrunas.
Domāju, ka viņš jutās šausmīgi.
Viņš mūs visus pa vienam izsauca uz savu treileri,
un iedeva katram čeku par 30 000 dolāriem.
Ko?
Es nesaņēmu 30 000 dolāru. Labi.
Šis ir tas brīdis, kad man jāpagriež kameru pret tevi.
Nē, es neko par to nezinu.
- Viņš deva naudu aktieriem? - Jā.
Jā, tas... izklausās pēc viņa.
Viņš bija ļoti labsirdīgs un laipns cilvēks...
kas rūpējās par saviem draugiem.
Viņš bija dāsns cilvēks.
Domāju, ka viņš juta, ka HBO viņus ir pievīlis.
Un viņš vēlējās kaut ko darīt, lai to kompensētu, lai palīdzētu.
Es arī domāju, ka tur varbūt bija nožēla
par dienām, kad viņš neieradās darbā. Visi bija gatavi.
"Kur ir Džims?"
Klau, mēs visi ballējāmies un lieliski pavadījām laiku.
Varbūt bija daži rīti,
kad mums visiem bija nedaudz grūtāk piecelties no gultas.
Tas nebija tikai Džims.
Sākās raizes, ne tikai naudas izmaksu ziņā,
bet arī par to, kas notiek ar viņu.
Un beigu beigās viņam bija jāpiekrīt,
ka mēs viņam atskaitām 100 000 dolāru par katru dienu,
- kad viņš neieradās. - Labi, sākam. Alekss...
Domāju, ka tas, ko Džims nezināja vai negaidīja,
bija tas, cik grūti ir būt galvenās lomas atveidotājam seriālā.
Man nebija ne jausmas.
Es ierados ar lielu smaidu
un dabūju tieši pa degunu,
un teicu: "Labi, man jāizdomā, kā to darīt."
Man nebija ne jausmas, kā tam sagatavoties.
Jūs sākat darbu pirmdienas rītā, parasti plkst. 5.30, 6.00,
pat agrāk.
Un tad strādājat... 14 stundas.
Tā kā aktieriem ir 12 stundu pārtraukums, strādājat līdz 20.00,
un jūs nākamajā dienā sākat 8.00 un strādājat līdz 22.00,
nākamajā dienā sākat 10.00 un strādājat līdz 00.00.
Tad ejat mājās,
un jums ir jāiemācās septiņas, astoņas lapas,
četras vai piecas ainas uz nākamo dienu.
Un piektdienas vakarā jāpaliek ilgāk.
Tāpēc piektdien jūs tur esat īdz 2.00, 3.00 no rīta.
Mēs esam redzējuši sauli uzlecam sestdienā,
un tad pirmdien no rīta sākat visu no jauna.
Es teiktu, ka viņš izstājās no seriāla apmēram katru otro dienu.
Ziniet, varbūt katru dienu. Bet dodiet viņam...
Katru otro dienu mēs devāmies uz bāru, un... ziniet...
Mums bija viena un tā pati saruna.
Mēs piedzērāmies un teicām: "Man pietiek,
es nevaru... es neiešu atpakaļ."
Un es teicu: "Labi, bet uz tevi paļaujas 100 cilvēku."
Un viņš teica: "Jā, jā, labi."
Tāpēc viņš parasti atgriezās.
Taču dažas reizes viņš pazuda uz dažām dienām.
Viņam bija grūti.
Un filmējam!
Tad es tev pateikšu ko tādu, kas tev nepatiks.
- Velns. Nofilmēts. - Nofilmēts.
Šī nolādētā aina!
Viņš uzskatīja, ka viņam ir jādodas uz vietām, kuras, kā viņš teica, ir...
- viņam destruktīvas. - Zini ko?
Un sāpīgas viņam.
"AMOUR FOU"
- Tu esi traka. - Viss, ko esmu jebkad lūgusi, ir laipnība.
Nāc šurp.
Tu klausies, ieklausies kārtīgi.
Vairs nekādu zvanu, nekā. Ja redzi mani, pārej pāri ielai.
Jo tu esi sasodīti bīstama, un es negribu tevi savā dzīvē.
Nē... Neej, neej!
Es piezvanīšu tavai sievai.
Ko tu teici?
Es došos uz Kolumbiju. Es izstāstīšu tavai meitai par mums.
Lai sadusmotos, es izmantoju
miega trūkumu...
Tas jūs saniknos kā nekas cits.
Guliet divas, trīs stundas divas naktis
pirms patiešām vardarbīgas ainas.
Viss, ko kāds darīs, jūs sadusmos.
Tagad uzklausi mani.
Ja tu tuvosies manai sievai vai ģimenei, es tevi nogalināšu.
Saprati mani? Es tevi nogalināšu!
Nogalini! Nogalini mani, maita...
Es daru dažādas savādas lietas Dauzu galvu pret kaut ko.
Jādara tas, kas jādara.
Varat ielikt patiešām asu akmeni savā kurpē,
tā staigāt apkārt visu dienu. Tas ir muļķīgi, bet tas darbojas.
Būsiet dusmīgs.
Un pamazām viss kļūst pieejamāks.
Bet man vajag būt vienam.
Es neesmu no tiem, kas daudz sarunājas,
pirms man kaut kas jādara.
Es mēdzu izdzert sešas kafijas krūzes.
Es to nevienam neiesaku, bet... Un tad tu esi dusmīgs.
Izmēģināšu jebko, lai panāktu to, kas jāpanāk,
ja vien tas nevienam nekaitēs.
Sasodītā maita!
Nolādēts, Tonij!
Labi, trase ir gatava, tāpēc...
- Esam gatavi. - Forši.
Viņš gatavojās ainai, tik stipri sitot pa automašīnas iekšpusi,
ka viņa rokas bija zilumos.
Viņš sev nodarīja visas šīs lietas.
Kad Džims nogalināja nodevēju, viņš patiešām savainoja rokas.
Ar virvi vai kas tas bija.
Viņš ieguldīja neticami daudz, lai padarītu šo tēlu ticamu,
un, ja vien neesat ļoti uzmanīgs, darbu var nākties ņemt līdzi uz mājām.
Un kā aktierim tā ne vienmēr ir lieliska ideja.
Tāpēc, jā, es domāju, ka tas, iespējams, viņu ietekmēja.
Tu man teici: "Viņš teica, ka viņam bija grūti."
- Un es atbildēju: "Tā viņš apgalvoja." - Jā.
Zināmā mērā biju bezkauņa,
jo, protams, ka notika arī citas lietas
- viņa dzīvē. - Jā.
Un viņam bija dažas problēmas, par kurām tagad daudzi zina,
kas turpinājās.
Kā jūs atgūstaties pēc šādas filmēšanas dienas?
Dzerot. Nezinu, nezinu.
Mēs viņam rīkojām intervenci manā dzīvoklī Ņujorkā,
lai panāktu, ka viņš dodas uz...
rehabilitācijas iestādi.
Un līdz tam brīdim mums bija radušās lielas nesaskaņas.
Un viltība bija tāda, ka es aicināju Džimiju pie sevis,
lai mēs izrunātos un visu noskaidrotu.
Un tad viņš ieradās,
mums iepriekšējā dienā bija mēģinājums.
Viņa māsa... visi bija tur, un viņš ienāca,
ieraudzīja visus tur sēžam un teica: "Pie velna to visu."
Un viņš vienkārši izgāja, un visi sauca: "Džimij, Džimij."
Un viņš pagriezās pret mani un teica: "Atlaid mani."
Un viņš aizgāja.
PUTNS IR VĀRDS, KAS APZĪMĒ TONIJU
GANDOLFINI UZBRŪK SAVAM FANAM!
Džimam, tāpat kā mums visiem, bija savas lietas, kas bija jārisina.
Un seriāla laikā viņa dzīve krasi mainījās.
Nomierinies, vecīt.
Netuvojies man. Saprati?
Jā. Tikai nomierinies.
Es sadošu pa tavu sasodīto seju!
No salīdzinoši neatpazīstama aktiera viņš kļuva
par milzīgu zvaigzni, kas ir ļoti atpazīstama.
Un viņam tas bija mazliet dīvaini,
šāda privātuma atņemšana.
Viņš bija uzmanības centrā, lai kurp viņš dotos.
Viņš neiekļāvās pūlī.
- Stop! Tie ir mani bērni. - Saldumus vai izjokosim.
Un viņš ļoti atšķīrās no Tonija Soprano.
Viņš bija ļoti mierīgs.
Viņš valkāja Birkenstocks, un viņam patika Green Day un AC/DC.
DŽEIMSS GANDOLFINI SPĒLĒJAS AR FANU KUCĒNU
- Šķirne? - Čihuahua-pomerānietis.
Daudzi fani skatās uz Toniju Soprano
kā uz elku, kas daudzējādā ziņā ir baisi.
Viņš, iespējams, juta to,
ka cilvēki domā, ka viņš ir Tonijs Soprano, bet tā nebija.
Viņš ir patiešām labs un ļoti sarežģīts puisis.
- Vēlies kaut ko pateikt, Džeims? - Varētu teikt...
un es neesmu pārliecināts, bet varbūt viņā bija vairāk Tonija,
nekā viņš gribēja atzīt, ka viņam tas bija pārāk viegli.
- Varu tev ko pateikt, Tonij? - Neizliecies, ka man ir izvēle.
Pagājušogad es sapņoju,
fantazēju un biju iemīlējusies Furio.
Viņš runāja ar tevi. Ak, nabadzīte!
Viņš lika man justies novērtētai!
Tu man todien vaicāji,
kas Airīnas māsīcai ir tāds, kā nav tev.
Un es padomāju par to,
jo tas ir diezgan labs jautājums.
Un, jā, viņa ir diezgan seksīga, pat ar vienu kāju,
bet tas nav tas.
Es varēju ar viņu parunāt, jo viņai ir kaut kas, ko teikt!
Es esmu šeit! Man ir kas sakāms!
Atskaitot "Nones krēslus" un "Vai parakstīji trasta līgumu"?
Viņa ir pieaugusi sieviete, kurai klājies grūti!
Un viņa ir pati par sevi, viņai ir nācies cīnīties!
Ne tā kā es, vai ne?
Kurš, pie velna, gribēja, lai tā būtu?
Kurš vaimanāja par ideju,
- ka man varētu būt mākleres licence? - Tu varēji atpūsties 20 nolādētus gadus,
čakarēties ar gaisa kondicionieri, sūdzēties un vaimanāt,
un sūdzēties, sūdzēties, sūdzēties man!
Ej pie sava mācītāja! Pie velna!
Cilvēki saka: "Ak, seriāls kļuva tumšāks." Nu... viņš kļuva tumšāks.
"Esmu augšāmcelšanās,
un es esmu dzīvība," saka Tas Kungs.
"Kam ir ticība uz mani, tam būs dzīvība...
pat pēc nāves.
2013. GADĀ, SEŠUS GADUS PĒC SERIĀLA BEIGĀM
DŽEIMSS NOMIRA NO SIRDSLĒKMES 51 GADA VECUMĀ.
Un ikviens, kam ir dzīvība un kas uzticējies man,
dzīvos mūžīgi."
Džim, ja eksistē debesis, ko tu vēlētos dzirdēt no Dieva,
kad tu ierodies pie viņa vārtiem?
Pārņem vadību uz brīdi. Es tūlīt atgriezīšos.
- Nē, nē, nē. - Tieši tā.
- Nē, nē, nē.
Neuzdrošinies to mainīt.
- Labi. - Tas ir pārāk labi.
Padomājiet par visām tām iespējām.
Gadus pēc seriāla beigām. Viņa aģente man piezvanīja.
Un viņa teica...
Viņa bija... ne skarba.
Viņa vienkārši bija ļoti tieša.
- Vai bijāt pārsteigts? - Nē.
Dārgais Džimij...
tava ģimene lūdza mani teikt runu tavā dievkalpojumā,
un es jūtos ļoti pagodināts un aizkustināts.
Es centos uzrakstīt tradicionālu elēģiju,
bet tā atgādināja sliktu televīziju.
Tāpēc rakstu tev šo vēstuli,
bet tā tiks nolasīta auditorijas priekšā,
tāpēc dosim iespēju smieklīgajam ievadam.
Kādu dienu mēs filmēšanas laukumā filmējām kādu ainu, un tur bija rakstīts:
"Tonijs dusmīgi atver durvis, aizver tās,
un tad sāk runāt."
Kameras sāka filmēt, un tu atvēri ledusskapja durvis,
un tu tās ļoti stipri aizcirti, un tu turpināji tās dauzīt
un dauzīt, un dauzīt, un sāki dauzīt ledusskapi.
Un visbeidzot mums bija jābeidz.
Un es atceros, kā tu teici: "Šī loma, šī loma,
vietas, uz kurām tā mani aizved, un lietas, kas man jādara,
tās ir tik tumšas. Tas..." Un es atceros, kā tev teicu:
"Vai es tev teicu, ka tev jāiznīcina ledusskapis?
Vai scenārijā bija rakstīts: "Tonijs iznīcina ledusskapi"?
Tajā ir teikts: "Tonijs dusmīgi aizver ledusskapja durvis."
Tā tur ir rakstīts. Tu iznīcināji ledusskapi."
Vēl viena atmiņa, kas nāk prātā, ir...
mēs filmējām tajā tiešām karstajā vasarā
mitrajā Ņūdžersijas karstumā.
Un tu sēdēji alumīnija pludmales krēslā
ar slapju kabatlakatiņu uz galvas.
Un mani piepildīja mīlestība.
Un tad es zināju, ka esmu īstajā vietā.
Jo...
Es teicu: "Oho, es to neesmu redzējis, kopš to darīja mans tēvs
un mani itāļu tēvoči,
un mans itāļu vectēvs tā darīja
šajā pašā Ņūdžersijas karstajā saulē."
Un es tik ļoti lepojos ar mūsu mantojumu.
Redzot, kā tu to dari, es tik ļoti lepojos ar mūsu mantojumu.
Lai gan esmu vecāks par tevi, es tiešām jūtu, ka...
un vienmēr esmu jutis, ka esam brāļi.
Mums jāpiemin arī trešais puisis, kurš bija starp mums.
Bijām es, tu un šis trešais puisis.
Cilvēki vienmēr saka: "Kāpēc mēs tik ļoti mīlējām Toniju Soprano,
lai gan viņš bija tāds kretīns?"
Un mana teorija bija tāda, ka viņi redzēja to mazo puiku.
Viņi mīlēja to mazo puiku. Un viņi juta viņa mīlestību un sāpes.
Un tu biji tas, kas visu to parādīja.
- Filmējam vēlreiz. - Vēlreiz.
Strādājot ar Džimu kā Toniju, kad jūs rakstījāt,
vai redzējāt sevī kaut ko no Tonija?
Tuvojoties beigām sāku to pamanīt.
Sāku saskatīt, ka mēs kaut kādā veidā esam saplūduši,
kaut kādā savādā veidā.
Biji divi Deividi.
Viņš bija tik sasodīti smieklīgs, kad gribēja tāds būt.
Viņš bija tik, tik lielisks, kad gribēja.
Bet šis cilvēks,
kas apzināti lika jums justies tā, it kā jūs...
bijāt kaut kā vainīgs pie viņa skumjā stāvokļa
vai viņa nelaimīgā...
vai ka jums bija jādara kaut kas, lai viņš būtu laimīgs, vai kā citādi...
tas nenotiktu.
Pienāca trešā sezona, un es vairs neatgriezos, ziniet?
Es nebiju laimīgs.
Liela daļa no tā, kas ar mani notika, bija tas, ka man tas kļuva bīstami.
Mēs nepametām to telpu, ja nu vienīgi, lai dotos uz filmēšanas laukumu,
kur bija savas...
šausmas un nogurdinājums.
Bija daudz darba, vienkārši esot tur.
Un nebija īsti lomas, par kuru prāts varētu...
Beigu beigās mans prāts vairs nespēja, un viņš to zināja, un viņš bija dusmīgs.
Es pieļāvu pāris rupjas kļūdas. Tā bija.
Kad viņš mani atlaida...
mēs bijām tajā... Ak, tas ir tik šausmīgi. Un viņš...
Viss, ko Deivids man pārmeta, bija patiesība.
Es viņu pārtraucu, kad viņš sarunājās ar citiem cilvēkiem.
Tā bija viena no lietām, ko es darīju. Es darīju vēl dažas sliktas lietas.
Un tas bija tas, kas...
Tādas bija mūsu attiecību beigas,
jo bija jāmāk uzvesties.
Bija jāuzvedas labi. Viņš ir ļoti noslēgts cilvēks.
Viņam ir noteikts vēsas uzvedības kodekss
un tas, kas ir pieņemami un kas nav.
Un es domāju, ka es...
Es visticamāk nonācu
tajā mātes kategorijā,
tajā viņa "melnajā caurumā".
Rakstnieku istabā notiek sadarbība,
bet tā joprojām ir jūsu vīzija.
Tas radīja sasprindzinājumu?
Teiksim tā, es mēdzu ļoti sadusmoties,
jo nevienam nebija ideju.
Un kopš tām dienām es domāju:
"Jā, varbūt tāpēc, ka tu visam atbildēji ar "nē",
tāpēc viņi apklusa."
Tava attieksme
lielā mērā padarīja tevi par efektīvu līderi.
Bet mums visiem ir trūkumi, pat tev.
Septiņi nāves grēki, un tavs ir lepnums.
Deivids ir bezkompromisa cilvēks,
bet domāju, ka tevī mīt arī nežēlīga un nesaudzīga šķautne,
ja runa ir par mākslas pasargāšanu.
Manuprāt, tas attiecas uz katru mākslas veidu.
Visu cieņu,
bet tev nav ne jausmas, ko nozīmē būt pirmajam.
Katrs lēmums, ko tu pieņem, ietekmē katru aspektu
visam citam. Ir gandrīz par daudz, lai ar to visu tiktu galā.
Un galu galā tu esi pilnīgi viens pats ar to visu.
Uz viņu tika izdarīts milzīgs spiediens,
jo tagad viņš ir...
Viņš ir uzstādījis latiņu patiešām augstu,
un to katru gadu ir jāpārspēj, saprotiet?
To ir jāuzlabo. Ne tikai jāapmierina auditorija,
bet jāpadara to labāku, interesantāku, savādāku.
Padomājiet par riskiem, kādus viņš uzņēmās.
Viņa untumainā daba, tas brīnums.
- Un, ja nu mēs darītu šādi? - Domāju, ka vēlos nākt mājās.
- Ir nosacījumi, pret kuriem nevar iebilst. - Kādi?
- Tavs zirgs šeit nedrīkst atrasties. - Kāpēc ne?
Tu joko? Smaka un mēsli visur.
- Es pēc viņas savākšu. - Tu vienmēr tā saki.
Tas viss nāca no viņa sirds un iztēles.
Ja vēlējāties mainīt kaut vārdu dialogā,
viņi teica: "Mums jāzvana Galvenajam Cilindram."
- Tā mēs viņu dēvējām. -"Galvenais Cilindrs"?
Galvenais Cilindrs bija kaut kur tornī.
Un mēs gaidījām kādu ziņu: "Jā, viņš teica, ka drīkst."
Vai arī: "Nē, atstājiet, kā ir," jo tas viņam bija svarīgi,
- un tas bija viņa projekts. - Pareizi.
Mēs bijām tur, lai strādātu pie viņa projekta.
- Visi, skatieties šurp! - Mums par to maksā.
Vienkārši apskauj mani.
ŅŪDŽERSIJAS SLAVAS ZĀLE VISIEM VAJADZĪGS VARONIS
Cilvēks, kurš noteica visaugstākos standartus, bija Deivids.
Un tas viņu nomocīja, viņš nekad nebija apmierināts ar paveikto.
Viņš bija viens no tiem, kas vienkārši...
"Deivid, izbaudi to."
Ejam, draugs. Deivid! Apsveicu, vecīt.
Kā tev klājas? Paldies, paldies.
- Prieks tevi redzēt. Tev viss kārtībā? - Jā.
2023. GADA OKTOBRĪ DEIVIDS ČEISS TIKA UZŅEMTS ŅŪDŽERSIJAS SLAVAS ZĀLĒ.
Ik pēc pāris desmitgadēm,
ierodas kāds, kas maina spēles noteikumus.
Tas, ka esam no Ņūdžersijas, ir labi,
jo viņi nekad neredz mūs nākam.
Bezkompromisa cilvēks, neatlaidīgs, inovatīvs,
ideālistisks, galēji romantisks,
un, jā, cinisks, pašdestruktīvs pretinieks.
Citiem vārdiem, mana tipa cilvēks.
Mainiet manu gaļu uz melno mežu.
Sasodītie sapņi, Jēziņ.
- Gribu ar jums parunāt par sapņiem. - Viss kārtībā.
Sapņi un filmas ir tik tuvi, ka varat doties
no šīs telpas uz jebkuru vietu.
- Jā. Brīva asociācija. - Jā.
Notveriet viņu!
Beidz, Tonij, agru vai vēlu, tev būs jāskatās acīs patiesībai.
- Es to negribu klausīties. - Tu tāpat to klausīsies.
Ilgu laiku man bija sapņi, ka esmu kādu nogalinājis.
Un tā smagums mani pārņēma pārāk vēlu.
Un es sapnī sev sacīju: "Kāpēc tu to izdarīji?
Tu visu esi sabeidzis. Tev ir beigas.
Kāda velna dēļ tu tā rīkojies?"
Un tagad ziņas.
Vēlies izmēģinājuma braucienu?
Jautrākais ar sapņiem seriālā "Soprano ģimene" ir tas, ka tad,
kad jums ir varonis, kuram vajadzētu
- visu kontrolēt... - Jā.
- ...bet sapņus nav iespējams kontrolēt. - Nē, nekad.
6. SEZONAS 2. SĒRIJA "PIEVIENOJIES KLUBAM"
Ko Tonijs mēģināja panākt Kevina Finertija sapņu sekvencē?
Kas, pie velna?
Šis nav mans maks. Ak nē.
Viņš teica: "Kas es esmu un uz kurieni es dodos?"
Un viņš bija pārbijies.
Tonija kā gangstera liktenīgais trūkums bija tas, ka viņam bija sirdsapziņa.
Mēs esam pagodināti būt tā vīrieša klātbūtnē,
kura pārdošanas komanda 12 ceturkšņus pēc kārtas izcīnīja uzvaru.
Tas nav nekas tik nozīmīgs. Vienmēr ir ātrāks ierocis.
Kā Deivids pats teica: "Tonijs citā dzīvē būtu puisis,
kurš pārdod dārza mēbeles Garden State Parkway."
Un Kevins Finertijs bija alternatīvā versija
tam, kas bija Tonijs.
Esmu šeit, jo domāju, ka jūs varētu man palīdzēt sasniegt Finertiju.
Man ir viņa maks, man ir viņa portfelis, bet es neesmu viņš.
Kādu dienu mēs visi mirsim, un tad mēs būsim tādi paši kā tas koks.
Ne es, ne tu.
Savā būtībā viņš saprot, kas ir pareizi un kas nav.
Un jūs neesat īstajā nozarē,
ja jūs satrauc tādas lietas,
jo jūs daudz ko darīsiet nepareizi.
Pagājušajā naktī man bija drausmīgi sapņi, drudžaini murgi.
Es sašāvu kādu puisi. Viņš ir mans draugs.
Tāpēc ir interesanti, ka Tonijam terapija sniedza iespēju tikt ar to galā.
- Es biju ļoti... - Dusmīgs.
Jā, dusmīgs. Tu zini visu.
Tu nekad neesi strādājis ar savām dusmām, un paskaties, kāda par to ir samaksa.
Tu pats sev esi lielākais drauds.
Bet tāda ir cilvēka daba.
Daži cilvēki ir pašdestruktīvāki par citiem.
Vienkārši iedzer to kā tableti.
Un tad vēlāk seriālā ar peijotu,
kas bija vēl viens veids, kā ieraudzīt visu no citas perspektīvas.
Es saprotu.
Es saprotu! Saprotu! Saprotu!
Katras sērijas sākumā mēs visi sasēdāmies pie galda,
un kopīgi izlasījām scenāriju.
Bet, kad ienācām, tad jautājām viens otram: "Viss kārtībā?"
"Vai šī ir tava pēdējā sērija?"
Nekad nevarēja zināt, kurš paliks
uz nākamajām pāris sērijām. Tas bija smieklīgi.
Un mēs teicām: "Nē, man viss labi."
Mēs visi no tā baidījāmies.
Jā, viņi jautāja: "Kurš būs nākamais?"
Un rituāls bija - ja Deivids uzaicināja tevi uz pusdienām vai vakariņām,
tad tev bija beigas.
"Telefona zvans" no Galvenā Cilindra.
Bet viņš ir boss.
Daļa no jums, ko redzējāt Tonijā,
vai tas bija boss?
- Ideja, ka jums bija... - Es tā domāju.
- Tu viņu nogalināji! - Kad kādam seriālā bija jāmirst...
man tas bija jāpasaka aktierim.
Un man tas bija grūti.
Jēziņ.
- Cilvēki patiešām sabruka. - Man jāapsēžas.
- Es nevaru nostāvēt. - Daži pat teju vai lūdzās.
Vai drīkstu, Tonij?
Jo tas ir viņu darbs. Iztikas avots.
Vincents Pastors, Big Pussy, mēs par viņu cīnījāmies.
"Nenogalini viņu, nenogalini viņu, Deivid. Dod viņam vēl vienu sezonu."
Ziniet? Šis ir seriāls par gangsteriem. Cilvēkiem ir jāmirst.
Nolādēts.
Adriāna.
Un es centos distancēties no tā visa.
Kas ir ar viņu?
Federāļi.
Domājot tāpat kā viņš: "Viņam jāpazūd."
Jēziņ.
Kad pieņēmām lēmumu, ka Adriāna sāks sadarboties
ar federāļiem, viss jau bija skaidrs.
Kādā brīdī tas Adriānai nebeigsies labi.
Es par to parūpēšos.
Deivids apsēdināja mani filmēšanas laukumā un teica: "Es to filmēšu divējādi.
Uzfilmēšu, kā tu aizbēdz.
Un uzfilmēšu, kā tevi nogalina,
un neviens nezinās, kā tas beigsies, līdz sēriju pārraidīs.
Mums filmēšanas laukumā ir konfidencialitātes problēmas,
neviens nedrīkst zināt, kas notiks."
Un es teicu: "Bet es nomiršu un vairs nepiedalīšos šovā."
Un viņš...
Un es paņēmu citu darbu, jo es nezināju
un biju nobijusies, un viņš bija dusmīgs...
jo tagad šīs ziņas iznāks atklātībā.
Bet man bija jāpieņem tas darbs. Es domāju, ka nekad vairs nestrādāšu.
Zināju, ka, piecas sezonas spēlēšu Adriānu
un ar to būšu pazīstama, ka tā būs mana dzīve.
Es zināju, ka uz mūžu būšu stereotips.
Tāpēc es nolēmu:
"Man ir jāizmanto šī iespēja tagad."
"ILGTERMIŅA AUTOSTĀVVIETA"
- Hallo? - - Jā. - Te es.
Jēziņ, es pat nezinu, kā to pateikt.
Runa ir par Kristoferu. Viņš mēģināja izdarīt pašnāvību.
- Ak mans Dievs, viņam viss kārtībā? - Jā.
Viņš bija pie Ramapo. Laikam bija norijis kaut kādas tabletes,
un policists atrada viņu kaut kādas ēstuves tualetē,
un viņi aizveda viņu uz slimnīcu.
Lai nu kā, es šobrīd dodos uz turieni,
nosūtīšu Silu tev pakaļ, labi?
Jēziņ.
Lai arī man bija skumji, ka jāaiziet, es biju gatava.
Es zināju, ka tā... ka tā tam ir jābūt.
Tas bija ļoti grūti, jo runa ir par varoņiem un aktieriem.
Tā bija ne tikai Adriāna, bet arī Drea Demateo.
Deivids negribēja, lai viņu nošautu, jo viņš viņu mīlēja.
Kāpēc tu raudi? Ar viņu viss būs kārtībā.
Es nevarēju iztēloties, ka Adriāna tiek nošauta.
Es to nevarētu noskatīties.
Tāpēc mēs lauzām seriāla stilu.
Jūs redzējāt, kā jebkuru citu upuri seriālā sita.
Mēs sākām apspriest:
"Kā mums to darīt?"
Ja tas kamerā nenotiks dabiski...
ALIKS SAHAROVS KINOOPERATORS
...tad mums ir jāatrod poētiska pāreja.
Viņa nav traka un nelūdzas, tāpēc viņa... Es domāju, ka viņa ir vairāk...
- Filmējam. - ...šāda, saproti?
Filmējam!
Tā bija visgrūtākā aina, ko jebkad esmu spēlējis.
Un viņa, protams, ir tik izcila.
Viņa teica: "Neesi maigs pret mani, labi?
Tā būs mana pēdējā aina.
Tai jābūt labai, sarunāts?"
Un es teicu: "Stīvij, mums ir jāparāda viņiem.
Es esmu kuce, tu esi mafiozņiks, paķer mani aiz matiem
un uz priekšu."
Nē.
Ak, nē. Nē, nē.
- Nāc. - Nē. Nē!
- Lūdzu, lūdzu. - Uz kurieni tu dodies?
- Nāc. Nāc, nolādētā kuce! - Nē! Nē! Lūdzu!
Nē, nē, nē!
Nē! Nē!
Kad es sarakstīju šo ainu,
scenārijs paredz, ka kamera vienkārši aizpeld debesīs,
un tā savienojās ar kadru, kurā ir Tonijs un Karmela
citā ainā.
Mērķtiecīgi seriāla pēdējā ainā Tonijs un Karmela atrodas mežā.
Un viņa runā par to, ka varētu iegādāties šo zemesgabalu.
- Jā, tā ir skaista zeme. - Un ar šo skatu?
Tā ir 600 000 vērta. Mērnieks ieradīsies otrdien.
Taču viņš tikai domā par Adriānu.
Dažas no šīm lietām mani aizkustina, kad domāju par šo tēlu,
kad viņš kļūst tāds.
Un tās bija arī Dreas beigas.
Viņa vairs nebūtu ar mums.
- Viss kārtībā? - Jā, jā. Man? Jā. Protams.
Kurā brīdī sākāt domāt par seriāla noslēgumu?
Seriālam bija septiņas sezonas,
bet pēdējā bija 6A un 6B,
tā HBO izvairījās no aktieru atalgojuma paaugstināšanas.
Ja tā būtu bijusi septītā sezona,
viņiem būtu tiesības uz atalgojuma palielināšanu.
Nofilmēts!
Divus gadus pirms tam Kriss Albrehts man teica:
"Labāk sāc domāt par to,
kā gribi noslēgt šo seriālu."
Un es par to nebiju domājis, jo noslēgums?
Tas ir tad, kad seriālu atceļ. Nezinu.
Tā notiek ar lielāko daļu... televīzijas seriālu, ne tā?
Tos vienkārši atceļ.
Bet šis bija citādi.
Jūs bijāt režisors pirmajai sērijai,
bet nevienai citai, kamēr rakstījāt un producējāt.
Bet tad atgriezāties un režisējāt pēdējo sēriju.
Jā. Ar Aliku, to pašu kinooperatoru.
- Līdz tam mēs abi bijām attīstījušies. - Jā.
- Bija pagājuši desmit gadi. - Jā, ilgs laiks.
Jā. Tāpēc domāju, ka pēdējā sērijā
mēs daudz runājām par "2001"...
"2001: KOSMOSA ODISEJA 1968, S. KUBRIKS
...par perspektīvu, kas tiek pārtraukta,
varonim ienākot kadrā.
Astronauts sāk saskatīt sevi.
Viņam uzvilkts skafandrs, un viņš ierauga sevi spogulī...
un viņš pagriežas, un tur viņš ir bez skafandra.
Un tad beidzot viņš ēd vakariņas, tikai viens pats un kļūst vecāks.
Viņš atskatās atpakaļ, un viņš redz sevi gultā
kā vecu vīru.
Šī vienkāršā tehnika mani vienmēr ir fascinējusi.
Un tajā sērijā...
"RAŽOTS AMERIKĀ"
...Tonijs, ar katru, pie kā viņš dodas uz tikšanos,
viņš ienāk pats savā perspektīvā.
Tas man lika domāt par laiku...
un tuvojošos nāvi.
Kungs? Atvainojiet.
Vai arī tuvošanos kaut kam.
Tajā ir kaut kas mistisks.
Pēdējā ainā
pirmā ideja, kuru es ilgi loloju, bija tāda, ka
Tonijs caur Linkolna tuneli dosies atpakaļ uz Manhetenu,
uz satikšanos, un ka tur ies bojā.
Es nezināju, ka viņš ies bojā,
bet tas neizskatījās labi. Tā es to biju iztēlojies.
Ja jūs būtu skatītājos, jūs domātu:
"Nezinu, vai viņam tas beigsies labi."
Bet to nekad nevar zināt.
Un tad es braucu pa Okeāna bulvāri
un ieraudzīju šo ēstuvi, un nodomāju:
"Varbūt noslēgumam vajadzētu notikt vietā, kurā viņi visu laiku iet ēst."
Klusumu, lūdzu. Klusumu!
"WHO WILL YOU RUN TO" "MAGIC MAN" (DZĪVAIS IERAKSTS)
Es teicu: "Es domāju par "Don't Stop Believin"."
Visi teica: "Velns, vai tu joko?
Seriāla noslēgumā?"
Visi bija sašutuši.
Un es teicu: "Nu, jūs tikko izlēmāt manā vietā."
Tikai mazpilsētas meitene
- Sveika. - Sveiks.
Kas dzīvo vientuļā pasaulē
Bet tas nebija tikai tāpēc, lai tas būtu pretrunīgi.
Viņa brauca ar pusnakts vilcienu jebkur
Tikai pilsētas puika
- Kas šovakar izskatās garšīgi? - Nezinu.
Jo ilgāk pie tā strādāju,
jo vairāk sadzirdēju vienus no dziesmas vārdiem.
"Filma nekad nebeidzas. Tā turpinās un turpinās, un turpinās, un turpinās."
Es nodomāju: "Oho."
Svešinieki gaida
Augšup un lejup pa bulvāri...
Visa sērija ir cikliska.
Ir sajūta, ka atgriežaties pirmajā sērijā.
Atkāpieties.
Sprāgstošais grils, sprāgstošā mašīna.
Ja jums nepatīk šī rampa, es jums uzbūvēšu citu, labi?
Varbūt tas ir koks.
Mani pārsteidza cikliskums. Kā pirmajā, tā pēdējā sērijā.
Hei, bērni. Nāciet šurp.
Savā veidā tiek attēloti dzīves modeļi,
kas notiek atkal un atkal.
Zini, dažkārt...
- dzīve ir laba. - Dzīve bieži vien ir laba.
Strādāju smagi, lai saņemtu piepildījumu
Visi grib asas izjūtas...
Un vēl arī ēstuves ainā liela daļa sarunas ir:
-"Atceries, kad..." - Jā, pareizi. Jā.
Par manu ģimeni.
- Pirmajā sezonā Tonijs teica... - Atcerieties mazos mirkļus...
tādus, kā šis...
kad bija labi.
Tāpēc neskumsti.
- Un Eidžejs viņam to atgādina. - Koncentrējies uz labajiem laikiem.
Neesi nu sarkastisks.
Vai tas nav tas, ko tu reiz teici? Centieties atcerēties labos laikus?
- Tā bija? - Jā.
Augšup un lejup pa bulvāri
Laikam jau tā ir taisnība.
Šī aina aug kā piramīdas struktūra,
kurā mēs būvējam, būvējam un būvējam.
Jūs vērojat, kā ļoti daudz kas notiek.
Viņa cenšas iebraukt ar mašīnu stāvvietā, ir daudz cilvēku,
daudz varoņu, puisis Members Only jakā.
Slēpjas kaut kur naktī...
Ienāk citi iespējamie draudi.
Šajā ainā veidojas spriedze.
Mēs kaut ko gaidām.
Es jau pasteidzos un pasūtīju mums visiem.
Nepārstāj ticēt
Turies pie šīs sajūtas
Ielu gaismas, cilvēki
Nepārstāj...
Un tad viss kļuva melns. Tas bija tik pēkšņi un dīvaini.
Tas visus pārsteidza.
Es sāku zvanīt visiem un jautāju: "Vai mans televizors beidza darboties?"
Es biju ar Džimu, un viņš teica: "Tas ir viss?
Tas ir viss?" Viņš bija... Viņš nespēja tam noticēt.
- Ak, tātad Džims nezināja? - Nē!
Vai viņš bija dusmīgs?
Domāju, ka viņš bija šokā, tāpat kā visi pārējie.
Es nodomāju: "Te tās ir.
Tās ir stāsta beigas."
Un es domāju pie sevis: "Tas ir Deivids. Tik ļoti Deivids.
Viņš gribēja noslēgt seriālu tieši šādi.
Viņš negrib, lai kāds zinātu, kas šobrīd norisinās."
Šķiet, ka es domāju par to, ka visums turpinās un turpinās.
Varbūt jūs nebūsiet mūžīgi, bet visums turpināsies.
Šī filma turpināsies.
Ne-atrisinājums arī ir atrisinājums, vai ne?
Tas paver ļoti interesantu, poētisku rakursu
atvērtām beigām.
Vairāki cilvēki man ir teikuši...
"Labi, es zinu, ka tu zini. Kas patiešām notika?"
Vanity Fair uzrakstīja rakstu desmit gadus pēc seriāla beigām.
Un viņi vērsās pie manis un jautāja:
"Kāds ir nobeigums? Kāds ir patiesais nobeigums?"
Jums ir... Jūs zināt...
Es teicu: "Labi, vienreiz un par visām reizēm,
tas, ka beigās notika, bija tas, ka režisors nokliedzās: "Nofilmēts,"
un aktieri devās mājās."
Kas tas varēja būt? Tonija nogalināšana?
- Ģimenes noslepkavošana? - Un tad visi saka: "Jā!"
Ziniet, liels atrisinājums un trieciens neko nenozīmē,
jo 20 minūtes vēlāk jūs jau esat aizmirsis visu seriālu.
Bet, ja jūs radāt filozofisku nobeigumu,
atvērtu nobeigumu, par kādu tas kļuva,
tad šis seriāls dzīvos mūžīgi. Neviens to neizdomās.
Beigas ir tādas, kādas jūs vēlaties, lai tās būtu.
Viņš nomira lielā vecumā.
Kāds iznāca no vannas istabas un iešāva viņam galvā.
SERIĀLA BEIGAS AIZSĀK DEBATES
Visi pēdējo reizi nostājas ap ūdens dzesētāju un vienkārši saka...
SERIĀLA NOBEIGUMS... AIZMIRSTIET!
"Es nespēju noticēt tam, ko es tikko noskatījos."
MĒS TO GAIDĪJĀM ASTOŅUS GADUS?
-"Kas notika? Kas notika?" - Un kas jums paliek?
Jums paliek kaut kas, kas jāatrisina.
"Labi, un kā jūs to atrisināsiet?" Vēlreiz noskatoties seriālu.
Kad pienāca beigas, vai bijāt samierinājies ar to?
Vai bijāt skumjš? Vai gribējāt darīt ko citu?
Kā tas bija?
Es gribēju darīt to, ko vienmēr esmu gribējis darīt.
Uztaisīt sasodītu filmu.
2012. GADĀ DEIVIDS UZRAKSTĪJA UN REŽISĒJA FILMU
"NEIZGAIST" AR DŽ. GANDOLFINI GALVENAJĀ LOMĀ.
Protams, ka esmu pietiekami daudz strādājis pie "Soprano ģimenes",
bet tās bija beigas. Tas šķita pareizi. Tās bija beigas.
Labi, draugi, aiziet. Šeit. Visi šeit. Aiziet.
Laikam ejot, es ilgojos pēc cilvēkiem.
Tā patiešām bija kā ģimene.
Un man pietrūka problēmu risināšanas.
Ir rakstīšana un vēl ir arī: "Kādas krāsas cepuri viņam vajag?"
Sarkanu cepuri?
Nu, viņam nevar būt sarkana cepure, jo viņai ir sarkana cepure."
"Mēs nevaram šeit filmēt, jo Shell zīme ir redzama."
Vai arī montāžas procesā: "Nu, kāpēc melns?
Kāpēc beigt ar melno krāsu?"
3. SEZONAS 2. SĒRIJA "PROSHAI, LIVUSHKA"
Tur bija tā aina ar Medovu un Eidžeju.
"Apstājoties pie meža sniegotā vakarā."
Ak Dievs, es esmu tik priecīga, ka vairs neesmu vidusskolniece.
Tu to esi lasījusi?
Tas bija sen. Viņš pildīja savus mājasdarbus.
Ko tas nozīmē?
Man rītdien ir jāiesniedz analīze.
Ko tas nozīmē?
"Meži ir skaisti, tumši un dziļi, bet man ir solījumi, kas jātur,
jāiet jūdzēm tālu, pirms eju gulēt"?
"Mežs sniegotā vakarā", šķiet, ir dzejoļa nosaukums.
- Ak, Roberta Frosta dzejolis? - Roberta Frosta dzejolis.
- Un viņa saka... - Kas klāj lauku?
- Sniegs. - Urā!
- Un ko sniegs simbolizē? - Ziemassvētkus.
Hallo. Aukstums?
Nebeidzams baltums, nebeidzams tukšums?
- Nezinu. - Nāvi!
- Es domāju, ka nāve ir melna. -"Es domāju, ka melns nozīmē nāvi."
Tas bija arī manā prātā.
Bet tagad cilvēki teiks: "Redziet, viņš atzina, ka Tonijs nomira."
Patiesībā...
Tulkoja: Kitija Krūmiņa