- Filmime. - Filmime.
Ja võte.
Hr Soprano?
Jah.
Palun istuge.
Hüva.
DAVID CHASE „SOPRANODE" LOOJA
Mis oli su päris esimene mälestus?
Mu elu esimene mälestus oli unenägu.
Mu emal olid sellised...
Sellised metallist, konksuga seinakaunistused.
Käed, mis ulatusid seinast välja, kuhu sai mõne taime riputada.
Ma kõlkusin ühe küljes.
See on mu esimene mälestus. See avaldas mulle mingil määral muljet.
See oli esimene kord, kui ma oma unenägu mäletasin
ja ma mõtlesin: „Vau, mis see oli?"
„Mis mu peas toimub?"
Ma olen küllaltki palju unustanud.
Inimesed tuletavad mulle meelde asju, mis ajavad mind naerma.
„Ma ei mäleta, et ma nii käitunud oleks või ma ei mäleta, mida ma tegin."
Jah.
Lõige!
Ma sündisin Mount Vernonis New Yorgi osariigis Bronxi lähedal.
Olin nelja-aastane, kui me Jerseysse kolisime.
Mu ema perekond oli Jerseyst pärit.
Me kolisime mu tädi majja Boontonis. See on iseseisvussõja-aegne linn.
Ahjude jäänukid on veel alles. Nad valmistasid seal kuule.
Jõgi voolab linnast läbi. Me kasutasime seda linna
osas, kus Vito läks New Hampshire'i.
Ma armastasin seda linna. See oli väga salapärane.
Mulle meeldis jõulude ajal New Yorgis käia.
Rockefeller Center, jõulupuu – see kõik lõi mind pahviks.
Hiigelsuur mänguasjapood, jõuluvana, rongid...
- Ma nägin sind siin viis minutit tagasi. - Ei näinud.
Nägin küll. Sa lähed halba nimekirja ja kingitusi sellel aastal ei saa.
Mine perse, jõuluvana!
Ma hakkasin oma isa anuma:
„Lähme koju mööda West Side'i maanteed."
Sest läbi Lincolni tunneli
oli näha sadamas laevu,
mille ninad ulatusid tee peale välja.
See oli minu jaoks imetabane.
Ja ma sain näha Meadowlandsi.
Selle kohta on palju kuulujutte.
Jimmy Hoffa maeti sinna.
Seal on Pennsylvania jaam ja muudki varemed.
See tuli mulle üllatusena. Me filmisime suure osa esimesest hooajast seal.
Me kolisime tädi majast Cliftonisse New Jerseysse.
Töölisklassi linn, keskmise suurusega.
Siis läksime me West Essexisse.
Mu isal tuli mõte avada tööriistapood.
See oli Hiina restorani kõrval.
Ma nägin Hiina poisse seal kanu tapmas.
Mu vanematele see ei meeldinud.
Neile meeldis Hiina toit.
Kuid nad ei tahtnud olla Hiina restoranile nii lähedal.
Selle poe müüsid nad maha
ja ostsid uue poe ühe väikelinna kesklinnas.
Mu isa oli väga, väga töökas,
aga see ei toonud talle kunagi edu.
Nad töötasid 35-40 aastat.
Pood tiris neid hauda ja nad töötasid edasi.
Nad töötasid kuni mu isa haigestumiseni,
siis läks pood laenude katteks oksjonile ja see osteti 1300 dollari eest.
Terve nende elu.
Nad ei olnud õnnelikud inimesed.
TEE SEDA TEE TODA
Mu ema oli väga keeruline inimene, aga ta sai oma eluga hakkama.
Ta käis tööl, tuli koju ja tegi meile süüa.
Kuid ta oli pidevalt hirmul ja vihane.
Tead, keegi helistas mulle eile õhtul. Oli juba pime.
- Kes? - Ma ei võtnud vastu. Väljas oli pime.
Ja ta karjus tihti unes.
Ta peres oli kümme tüdrukut ja kaks poissi.
Vanemad tulid Itaaliast Newarki.
Suur Itaalia perekond. Väga suur immigrantide kogukond.
Me käisime seal iga laupäev õhtust söömas.
Nad ei rääkinud inglise keelt.
Ja mu vanaisa, ema isa, Vito Bucco, ei õppinud kunagi inglise keelt.
Ta keeldus seda tegemast. Ta ei olnud hea inimene.
Kas sa tundsid, et ta ei väärtustanud sind?
- Mu ema? - Jah.
Tal oli minu kohta alati midagi negatiivset öelda.
Ka isa kohta.
See oli väga kummaline. Väärtustamine...
Me olime ema, isa ja nõo Johnnyga
autos.
Ma ei mäleta, mis lugu raadios mängis, aga ma tagusin rütmi kaasa.
Ja ta ütles: „Ta peaks trumme mängima.
Tal on väga hea rütmitaju."
Ema vastas: „Üle minu laiba.
Gene Krupa oli narkosõltlane."
Narkotsist rääkides, vaata seda kutti.
Ma ei tundnud, et ta mind väärtustas. Seda poleks ma kunagi temalt oodanud.
- Kas sa kartsid teda? - Kas ma kartsin teda?
Et ta võis endast välja minna.
Ära seleta mulle, kuidas ma peaks enda elu elama. Ole vait.
Ma olen närviline. Lapsena olin ma hirmul. Siis aga sai minust pätt.
See päästis mu elu.
Ma liitusin ühe poistekambaga.
Issand jumal.
Riiukuked, mafioosod.
Meil olid taskunoad, nahast käepaelad, suitsud...
Me saime oma load kätte.
Kõik ringles naiste, autode ja alkoholi ümber.
New Yorgis sai juua 18-aastaselt, Jerseys 21-aastaselt.
Käisime pidevalt New Yorgis.
Upper East Side oli sel ajal popp koht.
Ja ka Greenwich Village.
Tulime kord Manhattanist tagasi
ja meile tuli vastu autotäis lõnguseid.
Me hakkasime üksteist sõimama ja taldrikutega loopima.
Kellegi ema taldrikutega vist.
See oli Lincolni tunnelis. Me olime kõik maani täis.
DAVID HENRY CHASE IMETABASTE OSKUSTEGA MEES
Aastal 1964 läksin ülikooli.
Wake Forest, Winston-Salem, Põhja-Carolina.
- Ma vihkasin seda. - Miks?
Sa lõikad selle osa välja.
Vihkasin lõunaosariike.
Klan oli meie läheduses väga aktiivne.
Ülikooli suur korporatsioon oli inspireeritud Robert E. Leest.
See oli baptistlik kool. Pidime kaks korda nädalas kabelis käima.
Ei mingit joomist, tantsimist, kaardimänge.
Miks ma sinna siis läksin? Ma ei saanud Princetoni sisse.
Ma ei saanud Dartmouthi sisse.
Mu parim sõber läks Wake Forestisse.
Ma läksin temaga kaasa.
Ja me olime mõlemad õnnetud.
Õnneks aga alustas keegi välismaiste filmide õhtutega.
Seal nägin ma Godardi, Bergmani, Fellinit, „La Dolce Vita".
Marcello, tule siia.
Kiirusta.
„8 1/2", lihtsalt... Ma ei mõistnud seda filmi.
Ma ei teadnud, mis asi oli filmirežissöör.
Aga see lõi mind pahviks.
See oli kui uus universum.
Lahkusin Wake Forestist, läksin NYUsse ja nägin Roman Polanski „Cul-de-sac'i".
Siis hakkasin ma mõtlema: „Ehk saan ka mina midagi sellist teha."
See kunstivorm oli igati kütkestav.
See on kõik.
1965. aasta oktoober. Mu sõber läks Bard College'isse.
Ma läksin tema juurde, et LSDd võtta. See oli mu esimene kord.
Ma mäletan, et seisin Hudsoni jõe ääres,
kell kaks hommikul, ja ma ütlesin, et tahan hakata filme tegema.
See oli esimene kord, kui mõtlesin,
et mu unistus võib tõeks saada.
- Võte kaks, märguanne. - Ja võte.
Hei, Tony. On kõik korras?
Kas kõik on korras, David?
Jah, jah.
Ma ei suuda uskuda, kui palju ma siin lobisen.
Ma lobisen liiga palju.
- Ei lobise. - Lobisen küll.
Ma kahetsen kõike seda, mida hommikul suust välja ajasin.
Päriselt, ma ei ole kindel.
Kellele kõik need isiklikud küsimused korda lähevad?
Inimestele läheb korda.
Nagu Tony ütles:
„Mälestustest rääkimine on kõige igavam vestluse vorm."
Ja ma läheks nüüd ära.
Aga ma näen seda tööd, mida sa teinud oled...
Jah, see oli ümar kabinet. Väga selle toa moodi.
Ma lubasin, et võtan osa.
Aga ma ütlesin: „Jah, ma olen nõus su " Sopranode" dokumentaalfilmis olema."
Ma ei teadnud, et see dokumentaal minust on.
VÄLJAPÄÄS 13 ELIZABETH
MAFIOOSO DAVID CHASE JA „SOPRANOD"
Las ma seletan natuke...
Mis mind „Sopranode" juures kõige rohkem paelub,
on sinu isiklikud kogemused,
mille sa sarja sisse kirjutasid.
Inimesed olid mulle aastaid öelnud, et ma pean oma emast loo kirjutama.
Ta oli nii kummaline ja naljakas.
Esimesena ütles seda mu naine, Denise.
Ja siis järsku käisid kõik mulle peale:
„Sa pead oma emast loo kirjutama."
Aastal 1988 olin ma tööotsingutel ja David Chase'il oli uus saade käsil.
Selle nimi oli „Almost Grown" ja ta otsis uusi kirjanikke.
Ma kohtusin Davidiga mingis restoranis Ventura Boulevardil.
Ma jõudsin loomulikult esimesena kohale
ja ma näen teda uksest sisse tulemas.
Mõtlen endamisi: „Perse. Ta näeb nii morn välja."
Tead, mis ma mõtlen? Ta nägi armetu välja.
ROBIN GREEN KIRJANIK/PRODUTSENT
Ta istus maha ja kümne minuti pärast
naersime me mõlemad end pisarateni,
sest me rääkisime oma emadest.
Ja nii kiiresti meist sõbrad saidki.
Ja ma ütlesin talle, siin sa oled, võimsaim mees.
Ta oli Universal Studios ülemused endast välja ajanud.
Sa oled võimas mees ja su ema
muudab su karjuvaks väikeseks rotiks.
Ja ma ütlesin: „Sa pead sellest kirjutama."
Robin ütles: „Sa peaks kirjutama loo oma emast ja teleprodutsendist."
Ma mõtlesin: „Kes sellist jama vaadata tahab?"
Äkki töötaks see mõte, kui produtsendi asemel oleks peategelane mafiooso.
- Sa teadsid kohe, et ta on mafiooso? - Jah.
Ma tahtsin osadesse De Nirot ja Anne Bancrofti.
Alguses kirjutasin ma filmistsenaariumi.
Filmist sai aga hoopis esimene hooaeg.
See oli lugu mafioosost, kes läheb ärevuse tõttu psühholoogi juurde.
Mis sa arvad, miks sa minestasid?
- Ma ei tea. Stressist. - Mis sulle stressi tekitab?
Tema ja ta onu vahel on mingisugune verivaen.
Sul võib Põhja-Jersey käpa all olla, aga onu sulle ei allu.
Ta paneb oma ema hooldekodusse.
Sa ei veeda aega teiste naistega, kes siin elavad.
Ega ka nende toredate härradega, keda ma koridoris näen.
Sa ei kasuta seda võimalust ära.
Mis see sinu asi on? Vähemalt ei sega ma enam sinu elu.
Ta ema läheb peategelase onu poolele üle.
Kolme minu mehe emad on siin hooldekodus?
Sest nende pojad ei taha, et emad nendega inimeste kombel elaks.
Nad võiks teid samahästi maha matta.
Ta ema ja onu peavad ta vastu vandenõu. Nad tahavad ta ära tappa.
...oli kihva läinud hukkamine jõugu territooriumil.
Ja ta psühholoog aitab tal sellest aru saada.
Päeval enne tulistamist
ütlesid sa mulle, et su ema rääkis aina uuesti ja uuesti
uudisloost emadest, kes heitsid oma lapsi akendest välja.
Lõpus lämmatab ta oma ema surnuks.
Ema, ma tean, mida sa tegid oma ainsale pojale.
Siis aga mõistsin ma, et see töötaks ka teleseriaalina.
„SOPRANOD" PILOOTOSA
Saatsime stsenaariumi kõikidele võrkudele.
Fox, ABC, CBS ja NBC. Keegi ei tahtnud seda.
Ja Les Moonves ütles: „Stsenaarium on väga hea, väga naljakas,
aga ta käib psühhiaatri juures?
LES MOONVES CBS-i endine juht
Kas ta peab antidepressante võtma?"
Ja ma ütlesin: „Jah, ma arvan, et peab küll."
Ta vastas: „Siis me ei võta seda."
Seriaal oli surnud.
Siis aga küsisin ma: „Kas me ei saaks HBOsse minna?"
Parim kanal teie teleka jaoks.
Me otsisime kindlat jalgealust aastast 1985, kui ma HBOs alustasin.
Televisioon oli sel ajal nelja suure võrgu pärusmaa,
kui Fox kaasa arvata.
Ma ei ütleks, et nad olid meie jaoks konkurents.
Pigem olid nad meile võrdluseks.
CHRIS ALBRECHT ENDINE HBO ESIMEES JA CEO
Me teadsime, et peame neist erinema.
HBO üritas end teistest eristada ja endale nime teha.
CAROLYN STRAUSS ENDINE HBO ENTRERNTAINMENTI PRESIDENT
HBO oli tuntud eelkõige poksi ja filmide poolest.
„The Sanders Show" aga oli esimene samm suurte muutuste poole.
Keegi on mu toolil istunud.
Äkki oli see emakaru.
Andetu paks siga, muretse diivani pärast ja ära asju kihva keera.
See oli märk sellest, et HBO saab midagi erinevat eetrisse lasta,
ehk isegi midagi teistest võrkudest paremat.
Me hakkasime mõtlema, kuidas rohkem seriaale ekraanile saada.
Oh issand.
Schilinger on kodus.
Me kirjutasime „Ozi".
Ta ei ole halb mees, Diane.
Mis narkotse sa võtad?
Ja „Seksi ja linna".
Meie tööstiil oli:
leiame head kirjanikud ja laseme neil kirjutada.
Siis tuli David ja ma teadsin, kui hea ta on.
Ta oli tõeline televeteran, kes oli töötanud heade saadete kallal,
kuid kelle enda saateid polnud veel edu saatnud.
Ma abiellusin Denise'iga. See on aasta 1968.
Mu onud ütlesid mulle: „Sa pead siit vehkat tegema.
Su abielu ei kesta kaua, kui sa siia jääd."
Sest nad teadsid, millised mu vanemad on.
Enamasti rääkisid nad aga mu emast.
Mu naine ei oleks mu ema ära kannatanud.
Mu ema oli hull.
Me asusime oma pulmaõhtul California poole teele.
Me olime teises riigi otsas ja ma sain sõnumi,
et olin saanud stipendiumi Stanford University filmikooli.
Keegi oli mulle kord öelnud,
et Ameerika ajaloo vältel on sitt alati läände ulpinud.
Kohale jõudes hakkasin ma seda mõistma.
Alcatraz.
Nende trellide taga istusid kurikuulsad mehed.
Isegi Capone.
Ta läks vangi maksupettuse eest, sest muud ei saanud politsei tõestada.
Ta veetis 11 aastat vangis ja suri aastal 1947 infarkti.
See oli muidugi kaua aega tagasi.
Ma käisin kaks aastat Stanfordis.
Ma kirjutasin narratiivi oma lõputöö filmi „The Rise and Fall of Bug Manousos" jaoks.
Me arvasime, et filmime Godardi moodi.
Meie teadmised Godardist olid vist küll väga lünklikud.
Mu nimi on Manousos.
Ma olen kreeklane või Kreeka juurtega, vali kumb rohkem meeldib.
Ema, maailma suursuguseim daam.
Viskame selle laiba välja ja teeme vehkat.
Ära naerata nii, kullake.
Kuradi sitapea!
Ema, nad lasid mind selga.
Pärast kaheaastast kraadiõpet
kirjutasime me sõbraga stsenaariumi
ja meie õppejõud saatis selle mehele nimega Roy Huggins,
kes oli tuntud telerežisöör.
Aga see seik ununes meil kiirelt.
Me kolisime Denise'iga Los Angelesse ja üürisime korteri.
Denise leidis töö advokaadibüroos.
Minagi hakkasin tööd otsima, kuid mind ei saatnud edu.
Lõpuks võttis mind tööle firma nimega Clover Films.
Need filmid...
„THE CUT THROATS" JOHN HAYES, 1970
Siit kümne kilomeetri kaugusel
on golfirada ja maaklubi, mida valvavad saksa valvurid.
Kõik need sitased sakslased peavad surema.
Ühte filmi filmisime me maha põlenud kortermajas,
Las Virgenesi kanjonis.
See oli Saksa kindlus või midagi sarnast,
kus elasid nüüd vaid sakslastest prostituudid.
Mul oli selles väga väike roll
ja ma pidin olema režissööri assistent,
kuid ma ei teadnud, mida ma tegema pean.
Ja see film oli lihtsalt erootika.
Ma kirjutasin stsenaariumi Clover Filmsi jaoks nimega „Grave of the Vampires".
Ei!
Kes sa oled?
Ma olen su poeg! Su poeg, kelle sa kirstus eostasid!
Jah.
See oli hullumeelne.
Seal tööl olles kuulsin ma, et Roy Huggins,
kes oli lõpuks minu stsenaariumi läbi lugenud,
tahtis mind kirjanikuna üheks osaks palgata.
See oli mu esimene töö telekanali heaks.
Seriaali nimi oli „The Bold Ones: The Lawyers"
Ja idas ütlesid kõik: "Seal ta on,
ta nimi on teleekraanil."
Kuid ma ei hakanud režissööri ametit õppima,
kuigi see oli olnud mu unistus.
Okei.
Ma ei... Ehk olin ma liiga häbelik,
et küsida filmioperaatorilt: „Kuidas sa seda ja toda teed?"
Peale seda kirjutasin ma aastaid filmistsenaariume,
kuid ükski neist ei läinud ekraanile.
Aastal 1973 hakkas kirjanike ühing streikima
ja ka mina hoidsin silte Paramount Studios',
otse DeMille'i väravate ees.
Seal olemine oli minu jaoks väga tähendusrikas.
Ma streikisin kõigi nende professionaalsete
kirjanikega.
Ma ootasin, et saaksin piketile minna,
see pani mind tundma, nagu oleksin päriselt Hollywoodis.
Ma kohtasin seal Paul Playdonit, „Võimatu missiooni" stsenaariumi toimetajat.
Mul ei olnud siis agenti ja Paul leidis mulle ühe.
Ma liitusin tema agentuuriga.
Ja kui streik läbi sai,
algas telesaade „The Magician", Bill Bixbyga.
Bixby mängis mustkunstnikku, kes lahendas kuritegusid
ja võitles oma võlutrikkide abiga.
Tule eest!
Nad palkasid mind stsenaariumit toimetama.
Siis töötasin ma „The Rockford filesi" kallal.
Seejärel tuli „I'll fly away" ja siis „Northern exposure".
Järsku olin ma telemaailma sisse elanud.
Minu probleem oli aga, et ma teadsin, kust selle maailma piirid jooksid
aga ma proovisin neid alati ületada ja see ei õnnestunud mul kunagi.
Koosolekud olid kõige hullem osa sellest, see mida nad...
Nad panid mind eksimatult tundma, nagu...
nad tahtsid võtta ära just seda, mida ma kirjutamise juures
kõige rohkem armastasin.
Ma olin televõrkude nõudmistega harjunud
ja kirjutasin „Sopranod", kui maffiasarja, kus kedagi ei tapeta,
sest ma arvasin, et just seda nad tahavadki.
„THE PUBLIC ENEMY" WILLIAM WELLMAN, 1931
Siis mõtlesin ma Jimmy Cagney filmidest.
„Ristiisas" ei surnud keegi ära?
Milleks seda välja jätta?
Kirjutasin uue, mõrvaga stsenaariumi.
Siis hakkas HBO seriaali vastu suurt huvi tundma.
Mitte ainult mõrva pärast.
Mõrv pidi olema osa loost.
See pidi olema tähtis osa sarja narratiivist ja kultuurist.
Meil oli Davidiga suur koosolek.
Mu esmamulje oli: „Okei, see on mees, kes on töötanud televõrkudes,
kuid ta kirjutab viisil,
mis näitab, et ta ei mõtle nagu traditsiooniline televõrgu kirjanik."
Tema maailmavaadet oli kohe ta kirjutamisest näha.
Need tegelased olid kui osad temast.
Ta pilootosale oli kerge jah öelda.
Kas sa tahad siit alustada või...
Casting'ute ajal ei reageerinud ma üldse. Ütlesin mõnikord: „See on väga hea."
- Väga hea. - Tänan, Dennis.
Tänan väga, ja inimesed lahkusid.
Casting'ud on pikk protsess.
- Ma alustan? - Siis kui sa valmis oled.
Siis oli mul hommikune koosolek.
Prügiveofirma, mida ma esindan, kutsus mind konsulteerima.
Okei, Big. Mis lugu nende Triboro Towersitega on?
Projektijuht tahab Dicki lepingut pikendada.
Projektijuht tahab Dicki lepingut pikendada,
aga need Kolari vennad...
Proovime uuesti. Mul on rohkem energiat vaja, ma olen väga väsinud.
Jah, Kolari vennad,
nad on mingid Tšehhoslovakkia immigrandid või midagi sellist.
Nad hoiaksid aastas miljon dollarit kokku,
kui nad laseks Kolaritel Dicki asemel prügi vedada.
Nad maksavad meile neljakümnekordset kuupalka varguse eest?
Ei maksa, selles asi ongi. Nad ütlesid, et kui nad julgevad...
...need Tšehhoslovakkia kommunistid perse saata,
julgevad nad ka meile sama teha.
Ka Tšehhis on sealiha hinnas.
Oled sa meie vorste proovinud?
Ma arvasin, et olemas on ainult Itaalia ja Jimmy Deani vorstid.
Näed, mida kultuuride põimimine sulle õpetab?
Mu onu Uvzen ei tea, et ma siin olen.
Aga kui me täna edasi liigume, pean ma talle ütlema.
Me peame edasi liikuma, Emil.
Me peame selle hulluse lõpetama.
Prügiveoteenused on muutumas.
Me oleme noorem põlvkond. Meil on sarnased mured.
Prügiveoteenus on muutumas.
Me oleme noorem põlvkond. Meil on sarnased mured.
Emil.
Kus sa keskkoolis käisid? Poolas?
Ma pole poolakas.
Mis asi on Tšehhoslovakkia?
See on ju mingi poolakate alamliik?
Ma tulin siia riiki üheksa-aastaselt. Ma käisin West Essexis.
Sa mängisid mu nõbu Gregory vastu jalgpalli.
- Ta käis Boontonis. - Kus kraam on?
Jah.
Sinu külaskäigu põhjus. Seadsin kõik sulle valmis.
Proovi kraami, Email.
Emil.
Lõige.
Märguanne.
Tol ajal ei olnud HBO-l prestiiži ja neile sarja teha
tundus kui halb mõte.
Ausalt öeldes oli see kui televisiooni kaltsukas.
Nii oli.
Aga ma armastasin seda tegelast. Teda mängida oleks olnud väga lõbus.
Ta nimi oli alguses Dean Moltisanti.
Ausalt öeldes ei teadnud ma, kes David Chase oli.
Ma ei teadnud, et ta oli itaallane, kui ma ta nime stsenaariumil nägin.
See pani mind mõtlema: „Kes see on?
Ta teeb itaallastest saadet ja ta ei ole
Scorsese või Coppola, kes olid itaalia-ameeriklased."
Aga ma võtsin oma tööd väga tõsiselt ja toetasin Davidit.
Davidi nägu on alati raske lugeda.
Michael sisenes ja ta oli väga hea, aga ma ei näidanud seda imetlust välja.
Väga hea.
Ma kõndisin välja ja mõtlesin: „Ma ei saa seda rolli."
„Keda kotib? Ta pole isegi itaallane. Mida ta teab?"
Ta ütleb: „Kes kurat ta enda arvates on? Ta pole isegi itaallane. Mingu perse."
Aga...
LIVIA MAJA - PÄEV
Kes seal on?
Sa panid ukse enda järel lukku.
Mulle tundus, et meil oli sadu näitlejaid.
See on hooldekodu.
Nad tulid ja käitusid nagu hullud Itaalia emad.
Sa ei pane mind hooldekoldusse.
Ma olen näinud, kuidas hooldekodudes naised vaid lolli kombel mõmisevad.
Ja nad ei tulnud ligilähedalegi.
Ma otsisin kedagi oma ema mängima. Ma teadsin, kui kaugel nad rollist olid.
Siis aga tuli Nancy Marchand.
Ma teadsin teda kui Pr Pynchonit, kirjastajat „Lou Grantist".
Ma tuletan teile meelde, Hr Grant, see ajaleht ei ole New York Times.
Tuleb meelde, kui seda lugema hakkan.
Mulle niisamuti.
Ma soovin, et meil oleks nende raha, aga kahjuks ei ole see nii.
- Kui sa tahad, et ma taganeks, ütle. - Ei, ma ei öelnud seda.
Aga te peate mulle ütlema, et meil on lootus kohtus võita.
- Kas ma alustan nagu tavalist võtet? - Ei.
Ma mõtlesin, see on hullumeelne, ta ei sobi siia rolli.
Siis aga avas ta oma suu ja...
Sa oleksid endavanuste seenioridega.
Nad käivad väljas. Nad teevad asju. Nad tantsivad.
Ma olen näinud, kuidas hooldekodudes naised vaid lolli kombel mõmisevad.
Söö oma baklažaani.
Ma mõtlesin: „Issand jumal." See roll oli talle loodud.
Kui su onul on Arthuriga mingi äri ajada, ja ma ei taha teada, mis äri see on,
siis tegutseb ta õigesti.
Ja mina mitte.
Tean vaid seda,
et tütred hoolitsevad emade eest paremini kui pojad.
Ja mina lootsin, et sa hakkad vähem targutama.
Mulle öeldi pidevalt, et mu ema oli ainulaadne.
Kuid kui mu sugulased hakkasid seda saadet vaatama, ütlesid nad:
„Issand, see on tädi Norma. See on su ema."
Vastasin: „On küll, jah."
Mu ema oleks nagu ta keha üle võtnud.
Ja ma tahan sind täna
Anthony Jr sünnipäeval sinu küpsetatud ziti'ga näha.
Ainult siis, kui sa mind autoga sinna ja tagasi koju viid.
Ma ei sõida, kui ilmateade vihma lubab.
Terve oma karjääri vältel olen ma
mänginud heade kommetega daame.
Ja ma olen õnnelik, et saan mängida
seda mõrda, sest ma pole
varem kedagi temasugust mänginud.
Sõitmine on sulle hea. Muidu lähed rooste. Ma lähen tööle.
Hea küll.
Jookse ära!
- Loe seda lauset. - Mul pole...
Ma tulin casting' ule,
et lugeda ridu umbes viie erineva rolli jaoks.
Kes see naine oli?
Ma lugesin Tony Soprano armukese ridu.
Mis, sa renoveerisid prügimäge?
Ära kohtle mind nagu last.
Ma tean, et teie vahel oli midagi intiimset.
Kes see naine täna restoranis oli?
Ära selle mütsiga jama.
Lõpuks valisid nad kellegi teise.
Väga hea.
Aga ma meeldisin Davidile.
Vist ainult sellepärast, et olin ilus ja Itaaliast,
aga ma ei teadnud tol ajal, et see sari oli itaallastest.
Ma arvasin, et lugu on ooperist.
See on uskumatu.
Ma panin kaks nädalat tagasi kella kaheksaks laua kinni.
Nagu ma ütlesin, pole varasemad külalised veel lahkunud.
Ja teie ees oli viis reservatsiooni.
Ma ei lugenud ettekandja rolli jaoks ridu.
Sain telefonikõne: „Kas sa tahad seda rolli mängida?"
Ja ütlesin: „Ikka."
Aga ma ei suutnud oma ainukest lauset ette kanda...
Hr Borglund, teie laud on peagi valmis.
...sest Lorraine'iga koos töötamine muutis mu ärevaks.
Karen „Goodfellast". Ma olin Kareniga. Ma ei suutnud seda uskuda.
Ta hakkas mind puudutama. Ta hakkas mind käppima.
Ma ütlesin talle, et ta lõpetaks. Ta ei lõpetanud. Ma lõin teda.
Ja siis sai ta väga vihaseks.
Lorraine oli meie kõige kuulsam näitleja,
sest ta oli „Goodfellas" ja paaris filmis veel.
Alguses tahtsid casting' u inimesed teda Carmela rolli panna.
HBO ja David olid kindlasti arutanud minu Carmela rolli panemist.
Aga ma tahtsin mängida Dr Melfit.
David oli natukene üllatunud.
„Miks sa Melfit mängida tahad?"
Ütlesin: „Sest ma ei ole sama naine, kes aastaid tagasi
filmis "Goodfellas" Karenit mängis.
Ma ei taha uuesti sama rolli mängida.
Dr Melfi on huvitav tegelane. Olen teraapias käinud."
- Sa oled teraapias käinud? - Absoluutselt.
Ja nõnda rääkisime me Davidiga pikalt teraapiast.
Ma arvan, et me ei olnud kunagi haritud Itaalia naist ekraanil näinud.
See oli mulle meeltmööda.
Ma ei usu, et Tony räägiks psühholoogiga, kes ei olnud itaallane.
Ja nii sai minust Dr Melfi.
Ütlesin: „Hea küll, aga sa pead kaua käed põlvel istuma.
Ja vaikselt rääkima."
- Okei, David? - Jah.
- Okei. - Sain aru.
Super. Väga hästi.
Ma pidin alati oma rõõmsama poole maha suruma.
Lorraine pidi jääma tagaplaanile, et Melfi saaks välja tulla.
Ta oli minust väga erinev.
Minust väga kauge.
Ma pole enam kübetki Melfi moodi.
Paanikahood on tõsised psühhiaatrilised hädaolukorrad.
Mõtle, kui sa oleks rooli taga.
Las ma ütlen sulle midagi.
Tänapäeval käivad kõik psühholoogide ja nõustajate juures.
Nad lähevad Sally Jessy Raphaeli saatesse ja räägivad oma probleemidest.
Mis Gary Cooperiga juhtus?
Tugev ja vaikiv tüüp.
Ta oli ameeriklane.
Ta ei olnud oma tunnete pärast mures.
Ta tegi seda, mis tegemist vajas.
Me otsisime näitlejat Tony jaoks.
Alustasime Los Angelesest ja liikusime sealt New Yorki.
Meil oli terve meri inimesi ja keegi neist ei sobinud.
Vaffanculo!
Siis palusin ma Steven Van Zandtil Tony ridu lugeda.
- Valmis? - Seal ta oli, rokistaar.
See oli minu jaoks tähendusrikas.
Ma kuulasin nooruses Springsteeni albumeid ja vaatasin seda väikest itaallast
ja küsisin: „Kes see on? Ta näeb välja nagu Al Pacino."
Pean täna mainima,
et Rascalid käisid täiesti
tavaliselt riides.
Enne casting' u algust
vaatasime me naisega „Rock & Roll Hall of Fame'i"
ja seal tutvustas Stephen Van Zandt Rascaleid.
See pole üldse kummaline.
Ta kandis Rascalite kostüümi.
Mu esimene Rascalite kontsert oli Keyporti rulluisuplatsil,
Keyportis New Jerseys.
Just nii.
Ei mingit Fillmoresi. Tollal ei olnud mingeid areene,
rokki mängiti rulluisuplatsidel, nagu kord ja kohus.
Ma ütlesin naisele: „Ta on "Sopranodesse" kui loodud."
Roki müüginumbreid vaadates võime me järgmine aasta tagasi rulluiskudel olla.
Ma ei tea, aga...
Mult tellitakse filmimuusikat, aga ma polnud näitleja.
Ja siis helistab David Chase. Ma võtan vastu.
Kuidas see esimene vestlus läks?
See oli natuke kummaline, sest ta ütles: „Mis sa arvad?"
Vastasin: „See on hea stsenaarium. Millist muusikat sa tahaksid?"
Ta vastab: „Ei, me tahame, et sa näitleks."
Ütlesin: „Ma ei ole näitleja. Kas...
see pole mitte vajalik, et telekas näidelda?"
Ta vastab: „Sa oled näitleja.
Sa lihtsalt ei tea seda veel."
Ütlesin: „Hea küll, äkki on mu saatus toru otsas."
Las ma ütlen sulle midagi.
Tänapäeval käivad kõik psühholoogide ja nõustajate juures.
Nad lähevad Sally Jessy Raphaeli saatesse ja räägivad oma probleemidest.
Mis Gary Cooperiga juhtus?
Tugev ja vaikiv tüüp.
Vot see oli ameeriklane.
Ta ei olnud oma tunnete pärast mures. Ta tegi seda, mis tegemist vajas.
Nad kõik teadsid,
et kui Gary Cooper oma tunnetest rääkima hakkab,
ei jää ta enam kunagi vait.
Väärtalitlus see, väärtalitlus too, pistke perse see väärtalitlus.
Ma polnud kunagi nii head lugemist casting' ul kuulnud.
Ma mõtlesin, et ta võiks tõesti olla Tony Soprano.
Lõpuks aga ütles HBO Davidile: „Ta on hea,
aga me ei pane tervet saadet kogemuseta mehe õlgadele."
Ta vastas: „Hea küll.
Siis kirjutan ma talle täiesti uue rolli."
Mõtlesin: „Vau, see mees on hull.
- See mees on..." - Võte!
Sandrine, see laud joob täna õhtul maja kulul.
Aga ta ei kirjutanud mulle abibossi või nõustaja rolli.
Ma alustasin klubiomanikuna.
- Proovime veelkord. - Märguanne.
Tony jaoks oli väga raske näitlejat leida.
Las ma räägin sulle midagi.
Tänapäeval käivad kõik psühholoogide ja nõustajate juures.
Nad lähevad Sally Jessy Raphaeli saatesse ja räägivad oma probleemidest.
Mis Gary Cooperiga juhtus?
Tugev, vaikiv tüüp. Vot see oli ameeriklane.
Ta ei olnud oma tunnete pärast mures. Ta tegi seda, mis tegemist vajas.
Nad ei teadnud, et kui Gary Cooper oma tunnetest rääkima hakkab,
ei jää ta enam kunagi vait.
Väärtalitlus see, väärtalitlus too, pistke perse see väärtalitlus.
Michael Raspoli oli veel üks kandidaat, kes meile meeldis.
See on suurepärane.
Siis aga leidsime me lõpuks Jimi.
Ma sain kõne,
David Chase tahtis minuga kell 8.30 hommikul kokku saada.
Mind ärritas juba see, et ta valis hommikusöögiaja...
selle asemel, et... Ma ei tea, miks.
Aga me saime kokku ja naersime oma perede ja emade üle.
Siis läksin ma casting' ule.
Esimene kord lõpetasin ma poole pealt lugemise ja ütlesin: „See on jama.
Mul ei lähe praegu hästi.
Kui te mind uuesti näha tahate, siis proovin ma hiljem uuesti."
Ta lahkus poole casting' u pealt, jalutas minema...
nagu Van Morrison.
„See on pask. Ma ei näitle õigesti." Ja lahkus.
Aga meile ta meeldis.
Meie casting' u juht kutsus ta minu juurde koju,
kus ta need read uuesti luges ja kõik loksus järsku paika.
Las ma räägin sulle midagi.
Tänapäeval käivad kõik psühholoogide ja nõustajate juures
ja Sally Jessy Raphaeli saates, kus nad räägivad oma probleemidest.
Mis Gary Cooperiga juhtus? Tugev, vaikiv tüüp.
Vot see oli ameeriklane.
Ta ei olnud oma tunnete pärast mures. Ta tegi seda, mis tegemist vajas.
Nad ei teadnud, et kui Gary Cooper oma tunnetest
rääkima hakkab, ei jää ta enam vait.
Väärtalitlus see, väärtalitlus too,
pistke perse see väärtalitlus.
Jimi lugemisest oli seda kohe näha.
Tony oli tema jaoks loodud.
Tead, mõnikord...
on elu päris ilus.
Elu on tihti ilus.
Näiteks ehtne Regaleali.
Me olime leidnud näitlejad kõigile, peale Carmela.
Carmela.
Ma pean midagi üles tunnistama.
Edie casting toimus hetk enne võtete algust.
Mida sa teed?
Võtan oma veini, et see sulle näkku visata.
Sa oled nii dramaatiline.
Tunnista juba üles. Saame sellega ühele poole.
Ta luges pilootosa stseeni,
kus Tony ütleb talle, et võtab antidepressante.
Ma võtan antidepressante.
Issand jumal.
Ma käin terapeudi juures.
Issand jumal. See on ju suurepärane.
See on suurepärane. See on sinust väga julge samm.
- Mõtlesin: „Vau, seal ta ongi." - See on väga vahva.
Sa kõlad nagu ma oleks enne Hannibal Lecter olnud.
See on hea mõte.
Psühholoogia ei ravi su hinge. Selleks on vaja midagi muud.
Aga see on hea algus. Ma jään nüüd vait.
Ma jään nüüd vait.
Ma teadsin, kes see naine on, ja ma olin kindel, et ma ei saa seda rolli,
sest siiamaani olin ma kogenud,
et minu välimusega naisi ei valitud
itaalia-ameeriklasi mängima.
Ma tundsin, et teised naised, kellel see välimus oli,
valiti alati nendesse rollidesse.
Aga ma läksin casting' ule
ja järgmisel päeval sain ma kõne: „Me tahame sind Carmela rolli jaoks."
Ma mõtlesin siis, et nad ilmselt ei hooli eriti kvaliteedist.
Casting' ult otse võtetele.
Märguanne.
Kas keegi ütleb „võte"?
Ja võte.
Vanaema, see koht on päris tore.
Mis seal ukse taga toimub?
Väga hea.
Kas sa Tribeca Towersi vennale helistasid?
DAVID CHASE: Oota minu märguanne ära.
Võte.
Tüdrukud, me ei saa ainult jõhvikamahla hommikusöögiks juua.
Lõige.
DAVID CHASE: Võte.
Mis selle koha nimi on?
Jeesus.
Võte!
Vaata.
Kes jäätist tahab?
DAVID CHASE: Loe.
Kas sa rääkisid Triboro Towersi vennaga veolepingust?
Lõige! Proovime kohe uuesti.
Kas ta teadis kohe, et tahab režissöör olla?
Jah, see oli järgmine suur otsus.
Me ei teadnud eriti, mida teha,
ja me ei tahtnud talle nii palju võimu anda.
Ta oleks siis lavastaja, kirjanik, produtsent
ja koos režissööri rolliga oleks see täielikult tema sari olnud.
Aga Davidi jutust oli aru saada,
et see sari elas tema südames, hinges ja peas.
Ja me pidime nõustuma.
Las ta olla režissöör.
Võte.
Sinu lapsepõlvest saadik oleme me samal päeval
end uhkelt riidesse pannud ja koos New York Plaza hotellis teed joonud...
See stseen, kus Carmela tuleb oma tütre järele, et ta Plaza hotelli viia.
Ma pean kodutööd tegema.
Meadow, see on meie traditsioon.
Me veedame alati nii lõbusalt aega.
Juba kaheksa-aastaselt tundus see mulle tobe.
Ma tulin kaasa, sest sina tahtsid minna.
Vaadates Davidit režissöörina selle stseeni ajal...
Lõige. Hästi.
...et see puudutas teda isiklikult.
Ta räägib millestki, mis on kas päriselt juhtunud
Võte.
või mis toimub praegu tema naise ja tütrega.
Mõtlesin siis: „See pole lihtsalt tema töö.
See on ta elu."
Kas sa tahad mulle midagi öelda?
Ema, kas sa tead, mida Aspenis suusatamine mulle tähendaks?
Kas sa arvad, et see juhtub igal aastal?
Nagu su nõme tee Plaza hotellis?
- Head aega. - Pane mu uks kinni.
Ja lõige.
- Lõige. - Hästi.
Kas sa olid pilootosa valmimise ajal närvis,
sest see oli sinu võimalus režissööriks saada?
Jah. Ma olin närvis, jah.
Ma olin ennegi režissöörina töötanud, aga ma olin siiski väga närvis.
Ma sõltusin Alik Sakharovist, peaoperaatorist.
Pilootosa esimesel või teisel ettevalmistusnädalal
tuli David tihti kontorisse, viskas jalad seinale
ja vaatas mornis tujus aknast välja.
ALIK SAKHAROV PEAOPERAATOR
Küsisin: „David, mis toimub?"
„Ma ei tea, kes seda sitta vaatama hakkab."
See on hea stsenaarium, mees. Hea stsenaarium.
Ma mäletan, ta ütles, et ei taha
teha järjekordset teleprojekti.
Ta ütles: „Eksime iga reegli vastu."
Ma ei taha telekaadreid.
Telekaadrid on maailma kõige igavamad kaadrid.
Tavaliselt oleksime teinud üldvõtte, kaks ülevalt ja kaks lähivõtet.
Sa purustad stseeni väikesteks osadeks.
Selles polnud kunsti.
Me rääkisime Bertoluccist, me rääkisime liialt Coppolast,
me rääkisime „Ristiisast" ja Martin Scorsesest.
Me rääkisime Polanskist.
ERAVALDUS MITTE SISENEDA
„Chinatowni" keel oli väga, väga lähedal
sellele, mida me "Sopranodes" näha tahtsime.
Stseenis, kus Jake Gittes autoga läbi apelsiniistanduse sõidab.
Peatu!
Modelleerisime selle järgi stseeni,
kus Tony ja Chris jälitavad ühte meest büroohoone ees.
Sitapea!
Tony, oota!
Ütlesin: „Okei, ma tahan, et kaamera hoones oleks."
Seal töötavad kaks meest, kellest Tony mööda sõidab.
Ja nad ehmuvad.
Inimesed küsisid, mis sellel stseeniga pistmist on.
Aga see nägi hea välja.
Siis lähme üle käeshoitavale kaamerale,
mis jälitab Tony’t kui ta autost välja astub ja meest peksma hakkab.
- Kõik korras? - Murdsin oma jala.
Selles osas on palju „Chinatowni".
Ma murran su teisegi, sitapea!
Kus mu raha on?
- Lõige. - Minu süü.
- Ma ei oodanud piisavalt kaua. - Proovime uuesti.
Telesaadet filmides tuleb stseene järjest ette võtta.
Sa pead õppima, kuidas end kiirelt ette valmistada,
sest ühes stseenis räägid sa oma pojaga
ja järgmises peksad sa kedagi vaeseomaks.
Järgmises stseenis armatsed oma naisega.
Sa pead terve päev pidevalt oma emotsioone muutma.
Ja seda väga kiiresti.
Millest sa räägid? Me oleme seda juba arutanud.
Hr Soprano?
Harjutasime Lorraine'i ja Jimiga kolm päeva enne võtetele minekut.
Kõik see jama, mida ma sulle räägin, laheneb varsti ise.
Lõpeta hetkeks.
Jimi jaoks oli raske aru saada, kuidas ta psühhiaatri juures käituks.
Nii mõnedki asjad olid tema jaoks harjumatud.
Kõik on hästi. Pole hullu. Minu süü.
Ma ei teeskle, see on minu süü. Ma ei suuda keskenduda.
Ma ei tohiks seda öelda. Tere.
Kas sa oled ise psühholoogi juures käinud?
Jah.
Sa ei pea siis kaamera ees teesklema.
Sa tead, mis tunne see on.
Ma olen nendes kabinettides olnud. Mitte küll väga pikalt.
Aga sa tead, mis tunne on selles kabinetis olla.
Jah. Aga ma ei teadnud seda, kui sarjaga alles alustasin.
Sarja tõttu hakkasin ma psühholoogi peale mõtlema.
- See andis sulle suunise? - Jah, kindlasti, jah.
Kas sa läksid oma tegelase või iseenda pärast?
- Iseenda pärast. - Nii et päris probleemidega.
See oli mu appihüüe. Mis te sellest arvate?
Jah, kindlasti.
Jah, peske ta puhtaks.
- Kas ma toon sulle Kleenexi? - Ei.
Sa ajad mind kuumaks ja higiseks.
Jim polnud varem teraapias käinud.
Nii et minu jaoks oli tore teda juhtida,
temaga mingis mõttes manipuleerida.
See oli väga intiimne hetk.
Just see mulle meeldiski. Sellepärast ma Melfit mängida tahtsingi.
Ta oli minuga intiimsem kui kellegi teisega.
Ja see meeldis mulle.
Märguanne.
See tekitab sinus suuri tundeid.
Las ma räägin sulle midagi. Ma käisin poolteist semestrit ülikoolis.
Ma mõistan Freudi. Ma mõistan teraapiat.
Aga minu maailmas pole seda tarvis.
Jah, ma võiksin õnnelikum olla. Aga kellele see ei kohanduks?
Lõige.
Võte.
Jimil oli enda viis Tony Soprano mängimiseks.
Ta mõistis seda tegelast.
Tegime stseeni, kus Chrisil oli halb tuju.
Tony ütleb talle...
Aitab küll. Mis sul viga on?
Stsenaariumisse olin ma kirjutanud,
et Tony tuleb ja ütleb lihtsalt: „Hei."
Nii kujutasin ma seda ette.
Ma tapan su ära.
Aga Gandolfini tõmbas ta toolilt ülesse.
See oli ootamatu. Seda stsenaariumis ei olnud.
Ja lõige. Suurepärane.
Enamasti andsin ma talle juhiseid ja ta ütles mulle: „Tee ise."
Võte.
Ja ma tegin midagi lolli.
Pärast ütles ta mu naisele: „Pilootosas
näitlesin ma lihtsalt Davidit."
Lõige.
Alguses mäletan, et Jimmy ütles:
„Kuidas David minust nii palju teab?"
Ehk olid nad sarnased, sest nad jagasid kultuuriruumi.
David kasvas New Jerseys. Jimmy samuti.
Mõlemad tulid itaalia perekondadest, neil oli palju ühist.
See sobis. Kõik lihtsalt sobis kokku.
David kasvas New Jerseys
ja ta laenas palju stseene päriselust
ja ta sobitas need stsenaariumi.
See ei olnud kerge.
See pilootosa oli väga kummaline.
Võib öelda, et mitteäriline.
Lapsed, tulge siia. Tulge siia, nad õpivad lendama.
Tulge siia, beebid õpivad lendama!
Peamine süžee.
Vaadake, nad õpivad lendama.
Pardid asuvad elama mafiooso basseini.
Pardid lahkuvad ja mafiooso saab närvivapustuse.
Oled sa depressioonis?
Kui pardid lahkusid.
Sellest ajast.
Pardid, viimane asi, mida mäletad enne teadvuse kaotamist.
Räägime nendest.
Ja see on hitt-telesarja süžee?
Keegi ei osanud oodata, et sellest terve sari tehakse.
Dr Cosimano saatis mind haiglasse.
Ta viis läbi kõiksuguseid teste.
Nad katsetasid pilootosa neljas kohas.
Connecticutis, Dallases, veel kahes... Ma ei mäleta enam.
Ja imekombel meeldis see kõige enam Connecticuti elanikele.
Täitsa perses.
Muidugi oli episood itaallasi täis ja...
- See on New Jersey. - See on New Jersey, jah.
Sa ei saa sellist kinki Tony Sopranolt vastu võtta.
- Mitte mingil juhul. - Kuula, Charmaine...
Katse oli näidanud, et Charmaine Bucco, Artie naine,
oli saate moraalne keskpunkt ja me pidime rohkem temale keskenduma.
Need olid hüvitatud piletid.
Tony on ametiühingu juht.
Arthur, kasva suureks.
Kas see ei tundu sulle kummaline,
et hambaarstid saadavad New Jersey maffiabossi
Norra aurikule esimese klassi piletitega?
Ole nüüd, Arthur.
Need on verised piletid.
Ja Kathy oli suurepärane, aga see saade ei olnud temast.
Ja see võttis igaviku aega.
Läks kümme kuud, enne kui HBO rohelise tule andis.
See võttis kaua aega, sest see oli suur risk.
Sest sa teed produtsendiga diili.
Sa ütled, siin on mitu miljonit dollarit
ja me anname sulle mitu aastat,
et midagi luua ja kas me saame sind usaldada?
Lõpuks ütlesid nad „jah" ja ma pean sulle ütlema -
ma olen selle eest väga tänulik...
Ei, sa ei pane mind hooldekodusse.
- Ema, sa ei kuula teda. - Ema, see pole...
Ma olin oma karjääri lõpus.
Mul oli plaanis telemaailm maha jätta
ja uuesti filme kirjutama asuda.
Siis tulid „Sopranod".
Ma oleks olnud kui keset tormist ookeani.
- Ema. Ema. - Anthony, inimesed tulevad siia surema.
Ja ma sattusin imeilusale, palmidega saarele.
Mõtlesin: „Mu elu on päästetud."
Issand jumal!
Kutsuge arst!
Nii et HBO ütles sulle lihtsalt: „Anna minna"?
Nad usaldavad kirjanike instinkte.
See oli peaaegu uskumatu.
Ju siis oli mu saade piisavalt hea.
Ja nad otsustasid mind usaldada.
Hommikul, mil jäin haigeks, mõtlesin ma...
Hea on millegagi algusest kaasas käia.
Ma alustasin liialt hilja. Ma tean.
Kuid viimasel ajal on mul tunne, et ma jõudsin siia viimase vaatuse ajaks.
Parim on juba möödas.
Paljud ameeriklased kogevad seda sama tunnet.
Ma mõtlen oma isast. Minuga võrreldes oli ta elu ebaõnnestunud.
Kuid nii mõneski mõttes oli tema elu parem. Tal olid omad inimesed.
Neil olid standardid. Uhkus.
Mis meil tänapäeval enam on?
Pilootosa algust kirjutades mõtlesin ma Ameerikast.
Mul oli tunne, et asjad olid hakanud allamäge minema.
Siin müüakse kõike.
Kõike.
Ja kõige koomilisem oli minu jaoks fakt,
et Ameerika oli muutunud nii isekaks ja materialistlikuks,
et see saatis maffiabossi psühholoogi juurde.
Miks me selle pere tšekkides kasvu ei näe?
Kus meie raha on?
Te pidite meile raha teenima.
Minge kõik oma inimeste juurde,
lööge mõned koljud puruks ja teenige meile raha.
Sil, selgita.
Millised kaks äri on alati majanduslangused
üle elanud?
Showbusiness ja meie äri.
Maffiasarjas peab rääkima loo maffiast.
Aga peab ka rääkima korruptsioonist, mis tõuseb alati rahaasjades esile.
- Kus ülejäänud raha on? - Igal pool.
See on lugu Ameerika unelmast
ja Ameerika luupainajast.
See räägib rahast ja surmast.
- Need käivad käsikäes. - Okei.
Anna mulle oma ehted.
See oli toores kapitalism.
Nad teavad, et meil pole tšekke. Tahad, et nad su ehted tasku pistavad?
Ja seda näidati telekas,
kapitalismi isiklikus müügimasinas.
- ...uus Dodge. - Camel-
- Jell-O. - Kodak
Algusest peale olen ma mõelnud:
„Me oleme siin riigis 50 aastat telesaateid teinud."
Maisihelbed ja maasikad.
Ja inimestele müüakse alati midagi.
Iga 15 minuti tagant müüakse sulle midagi.
Paska. Paska. Paska. Paska.
Sa oled sellega nii harjunud.
Nägu ilmub su ekraanile ja ütleb midagi.
See avaldab sulle mõju.
Kõike seda raha pärast.
Sa mõistad, et ma pean sult puudutud seansi eest raha võtma?
Olgu, hea küll.
Hea küll. Palun.
Nagu me sarjas ütlesime...
Selle üle see kõik ju tiirlebki. Sitase, pasase raha ümber.
Palun.
Nüüd polnud meil enam reklaame. Me olime HBOs.
Seal see ongi.
Kõik teised kanalid küsisid minult:
„Kus sa filmida tahad?"
Vastasin: „New Jerseys."
„Miks?" Vastasin: „See saade kuulub sinna."
Nad ütlesid: „Sa kulutad palju raha mitte millegi nimel."
HBOs aga ütlesid nad:
„Siin on kirjas, et sündmustik leiab aset New Jerseys.
Sa lähed ikka New Jerseysse filmima, eks?"
Mõtlesin: „Issand, ma olen taevas."
Ja ma tundsin:
„Perse need viimased 30 aastat, ma leidsin õige koha."
Ringhäälingu võrk filmiks Los Angeleses
ja vaid pooled kaadrid Jerseys, et leida
kohad, mis loovad publikule
illusiooni Jerseyst.
„Täpselt nagu Jersey."
Jätkame võtetega vihmas.
Pilvistel päevadel tõusevad värvid paremini esile.
Meie idee oli otsida filmiseks
iseloomuga asukohti,
mis peegeldaks
tegelaste iseloomujooni.
Too vaid kaamera õigesse kohta ja filmi.
Kõik sisevõtted olid filmitud Queensis ja välivõtted...
Välivõtteid tohtisid nad ainult New Jerseys filmida.
See pidi realistlik välja nägema.
Ma teadsin New Jerseyt hästi.
Näiteks Meadowlandsis sulandusid kokku rasketööstus
ja maailma suurim linnasisene loodusala.
Marty Scorsesele ei meeldi „Sopranod".
Ta ütles: „Ma ei mõista. Seal on liiga palju puid ja loodust."
Enne toimusid kõik maffiafilmid Manhattanis või Brooklynis.
"RISTIISA" FRANCIS FORD COPPOLA, 1972
JERSEY'T KUTSUTAKSE MAFFIAKESKUSEKS
Teadsin, et mafioosod liikusid New Jerseys,
teadsin lapsi, kelle isad vahendasid kihlvedusid või andsid laene.
Sopranode maja asus
linnas, kuhu olin kaheksa-aastaselt kolinud.
Seal oli palju metsa ja tiike.
Ja ka üks mees, kes oma garaažis õhku lasti.
Käivitas auto ja...
Ma teadsin seda kõike ja uskusin, et see mängib meie kasuks.
Meie kaadrid olid väga unikaalsed.
Me filmisime väga erinevas kultuuriruumis.
Tony ja Carmela elasid äärelinnas.
See on viljalihaga.
- Sulle meeldib viljaliha. - Siin on seda liiga palju.
Mulle meeldib vähese viljalihaga.
- Mille eest see oli? - Tahad tervet nimekirja?
Uus mäng.
Tal on tavaline pere, lapsed.
Anna minna, Mead! Just nii!
Ta tütar mängib jalgpalli.
Sa oled sein, kallis! Sein!
Tule siia.
Ta armastab oma naist.
Ta naine hoiab seda perekonda koos.
Tal on tavaline elu.
Ta töötab maffias. See on lihtsalt ta töö.
See pole õiglane!
Tal on lisaks sellele tavaline pere,
mis tekitab mõnikord rohkem probleeme kui ta töö.
Mille järgi sa oma
näitlemisprojekte valid, Jim?
- Mis on sinu jaoks kõige tähtsam? - Kirjutamine.
Kui su seriaalile roheline tuli anti,
pidid sa kirjanike toa kokku panema.
Oli see sinu jaoks keeruline?
Kas sind häiris mõte teiste kirjanikega koos töötamisest?
Jah ja ei. Ma olin enne kirjanike toas töötanud.
Aga see tuba tõotas tulla erinev.
Olin tujus, kus ma tahtsin midagi paremat tavalisest telestsenaariumist.
Mõtlesin: „Meil on vabad käed. Me peame siin midagi erilist korda saatma."
Ma liitusin tiimiga teise episoodi ajaks, kohe pärast pilootosa.
David ütles mulle, mis tal kirjutatud oli. Esimese hooaja faabula,
kuid see oli ka kõik.
Tavaliselt, kui filmiinimesed meie ärisse tulevad,
peame me neile viis aastat kõik puust ja punaseks ette tegema,
aga tol ajal ei teadnud ka meie midagi.
Kõige alguses ütles David:
„See võib olla minu viimane saade."
Andke mulle andeks, HBO, aga tol ajal ei olnud te keegi.
HBO oli elevantide surnuaed.
Ja keegi ei teadnud, kas seda sarja saadab edu.
Aga nad andsid meile vabad käed.
See oli meie väike kunstiline kogemus.
- Vaikust, palun. - Vaikust.
Me töötasime pikki tunde.
Meil oli väga vähe puhkeaega ja kirjanikud pidid võtetel olema,
nii et me alustasime koos päikesetõusuga.
- Rõõm näha. - Tere hommikust.
Sa jäid hiljaks. Kus sa olid? Magasid?
Ja lõpetasime kell kolm, kui nägime lõpuks New Jerseyst naastes
kaksiktorne.
Magasime ehk seitse tundi ja läksime tagasi tööle
aga mis sa selles vanuses
ikka muud teha oskad?
Me kõik töötasime nii.
Ja see oli meie elu kõige toredam kogemus.
Ma olen selle üle uhke.
Minu lemmik rida terves seriaalis:
-„Ma näen aga ma ei usu." - Ei, minu lemmik rida oli...
Üheksa tuhat juuti tulid toime 15 000 Rooma sõduriga.
„Ja mis on roomlastest tänaseks saanud?" Robin kirjutas selle rea.
Sa vaatad neile otsa, tõbras.
See on super.
See on super. See oli super.
Ole nüüd, tee ära.
Neljandas episoodis, kui me otsisime Chrisile pruuti,
kutsusime me Drea de Matteo tagasi castingule.
- Kus sa parkisid? - Maja taga, seal.
Ma ei taha sinna kõndida.
Keegi ei järgnenud mulle.
Sa ei saa selles kindel olla.
Jah, Tony Soprano peidab end minu tagaistmel.
- Sa oled liialt paranoiline. - Too auto siia.
Ma tean! Ta on end maskeerinud.
See võib tema olla. Hei, Tony! Või ehk...
Ta sai rolli, sest stsenaariumis oli kirjas: „Aii!" Aga tema ütles...
Ai-äh!
- Tule siia. - Lase must lahti.
„Ai-äh!" Nii. See oligi kõik. Me palkasime ta.
See oli suurepärane.
- Suurepärane. - Tänan.
Õde ütles, et sa kakasid püksi.
- Kas see juhtus jälle? - Too auto siia.
See oli minu leivanumber, sest ma kasvasin Queensis,
kuigi ma üritasin seda varjata.
Kõik minu naabruskonna tüdrukud
olid itaallased.
Sa pidid nii rääkima. Ära mängi lolli.
Kõik laused peavad olema kümne-silbilised.
Ma tõesti teen selle ära.
Ja see on kõik tänu sulle.
Ja ma ei saanud seda aktsenti ilma küünteta teha.
Ja ilma meigi ja korras juusteta ei teinud ma seda pooltki nii hästi.
Tule töölt ära ja ole minuga.
Oh jah.
Minust saab Carmela Soprano taoline naine.
Sünnitan sulle lapsed
ja siis veedan terve elu jõusaalis,
mina ja mu venitusarmid.
Sul on õigus.
Nõol on pea õlgadel ja milleks ta seda kasutab?
Raiskab abikaasa peale, kes ei ütle talle, kust nende raha tuleb.
Mind hämmastas, kuidas David selle loo üles ehitas,
eriti kui nägin, mis tal järgmisteks episoodideks
plaanis oli.
Ma helistasin oma emale ja lugesin talle terve stsenaariumi ette.
Tavaliselt saime me stsenaariumi
alles filmimise ajal kätte.
Ja terve meeskond tahtis seda lugeda.
Nad tahtsid teada, mis järgmisena juhtub.
Nad tundsid selle üle rõõmu.
Me hakkasime esimest hooaega filmima
ja alles siis hakkasin ma, stsenaariumi lugedes, aru saama,
kui geniaalne, komplitseeritud ja riskantne see sari tegelikult oli.
David ütleb alati, et
vanasti tehti televisiooni selleks, et vaataja end hästi tunneks.
Miks on võmmisaated nii head?
Sest saate lõpuks pannakse pätt trellide taha.
Universumil on oma kord.
Õiglus seatakse jalule.
David tahtis selle pea peale pöörata.
HOOAEG 1, EPISOOD 5 „ÜLIKOOL"
Kas sa töötad maffias?
Kas ma töötan milles?
Organiseeritud kuritegevuses?
Täielik pask. Kes sulle seda ütles?
Isa, ma olen terve elu sinuga samas majas elanud.
Politsei käib meie ukse taga.
Sa käid kell kolm öösel väljas.
Ja dr Cusamono ei käi kell kolm hommikul tööl, kui patsient kutsub?
Cusamono lapsed ei leidnud lihavõtete ajal 50 000 dollarit Krugerrandides
ega .45 automaati.
Ma töötan jäätmekäitluses.
See kõlab kõigile nagu maffia kate.
See on halvustav stereotüüp.
Sa oled viimane inimene, keda ma tahan seda levitama.
Olgu.
Ma ei ole mafiooso.
Viiendat episoodi vaadates ütles HBO:
„Sa lõid kõige dünaamilisema tegelase televisiooni ajaloos
ja sa rikud selle nüüd ära."
Mida vittu?
Ma vist nägin just Fabian Petruliod.
- Kes see on? - Mis, oli ta enne sinu aega?
Maffia poiss, vahetas pooli kümme aastat tagasi.
Paljud istuvad tema pärast trellide taga.
Suur osa meie poisse ka.
Ta läks tunnistajakaitse programmi
ja nad viskasid ta välja.
Ma olen su sõdur, Antonio.
See on mu töö, me oleme sellest rääkinud.
See on minu otsus.
Ma pean sellega ise tegelema.
Jimmy saadab põrgust tervisi, sitapea!
TRAAT ON PINGUL
Ma tõin selle stsenaariumis esile.
PETERI SILMAD LÄHEVAD PUNNI. TA KEHA HAKKAB TÕMBLEMA.
Ja tuli vastus, et teleekraanil on see hoopis midagi muud.
- Hommikust, rott. - Kes sa oled? Mis see on?
Ära aja naerma. Kupeldaja! Sitapea!
- Teddy, räägime sellest. - Mu nimi on Tony, vitupea.
Tead, millise sita sees sa nüüd oled? Sa andsid vande ja murdsid selle.
Ja teleekraanil
tundus see hullem veel, kui stsenaariumis.
Palun, Tony, ära tee seda.
Jimmy saadab põrgust tervisi, sitapea!
Chris ütleb: ma näen seda nüüd, kui jõle see on
ja me kaotame kõik. Inimesed hakkavad Tony't vihkama.
Kas su peategelane saab olla tapja?
Kas antikangelane saab olla peaosas? Selle üle me vaidlesime.
Ma ütlesin, et publik hakkab sellepärast Tony’t vihkama
ja me polnud seda veel välja teeninud.
See oli alles viies episood.
Ütlesin: „Chris, mõtle sellest."
Kuidas läks?
Meil on 48 naist ja 52 meest, mis on suurepärane.
Ta on Maine'is ja ta näeb seda rotti.
Ta on maffiaboss.
Kui ta teda ei tapa
ei ole ta enam usutav, hullem veel, ta on igav.
Kui Tony seda meest ei tapa
pole tema ega see saade enam usutav.
Ja ma mõtlesin, et see on loogiline.
Ja ütlesin Davidile: „Probleem on selles, et Tony on halb inimene.
Me peame lihtsalt seda mõrva natuke õigustama."
David muutis natuke ohvrit.
Me muutsime ta rohkem ähvardavamaks.
Lõpuks ütlesime me kõik:
„Chris ja mina ei ole kirjanikud, ei ole režissöörid."
Lõpuks,
kui selline takistus sinu ja lavastaja vahele tuleb,
pead sa lihtsalt lavastajat usaldama.
Parem.
Nad jätsid meile täiesti vabad käed ja me tegime sellega kummalisi asju.
- Ossa, Juunior. - Mis juunior?
Üks episood on Dominicust.
Onu June lõi vittu.
Talle meeldib naisi panna.
Ütlesin vittu? Tahtsin öelda „mööda".
Terve episood on 65-aastasest mehest.
Ma lugesin ja ütlesin: „Me ei saa seda teha."
Mis hais see on?
Ja me tegime seda siiski.
- Kas te käisite sushit söömas? - Mida ta ajab?
Ma ei tea.
Ma arvasin, et sa eelistad baccalad, onu June.
Miks sa sushit sööd?
Sa ajad pidevalt paska suust välja.
Piirist lõunas, Mehhiko pool
Vaata rohkem paremale. Aitäh.
Filmisime esimese hooaja 98 aasta suvel.
Ja see läks eetrisse 99 aasta jaanuaris.
Me olime sarja üle uhked.
Me olime midagi head kokku pannud, kuid kas publik jagab meie arvamust?
- Mike, mis su perenimi on? - Imperioli.
See oligi meie suur küsimus. Kas inimesed hakkavad meie sarja vaatama?
- Vägivald... - Alatu närakas!
...roppused, alastus.
- Marone. - On aeg svammivanni jaoks.
Kas see sobib televisiooni?
Ma arvasin, et läheb kaheksa või üheksa vägivaldset
saadet, enne kui rahvas sellega ära harjub.
See oli nii erinev, eks ju? Ei.
HBO "SOPRANOD" ÜLIPOPP
Kahe-kolme nädalaga oli sarjast saanud hitt.
Arvustused olid algusest peale psühhootiliselt head.
Times kirjutas, et tegu oli 20da sajandi parima poppkultuuri teosega.
Kõik kiitsid meid.
MEISTRITEOS, SUUREPÄRASELT KIRJUTATUD MURRANGULINE
Arvustused olid niivõrd head, et „Saturday Night Live" kirjutas nendest sketši.
San Francisco Examiner kirjutas: „'Sopranod' on nii head saade, et
kardan telekast eemale vaadata.
Kardan, et saade kaob mu telekast ja ma pean end ära tapma."
Chicago Tribune ennustab, et ükspäev ei pea me enam õhku hingama.
Saame elus püsimiseks 'Sopranosid' sisse hingata."
Houston Chronicle kirjutab: „Michelangelo on 'Sopranode' tegijate kõrval
amatöör."
Kõik arvustused olid väga positiivsed,
välja arvatud üks Miamist.
KESKEAKRIISIS MAFIOOSO EI OLE SARJALE HEA ALUS
Keegi teine kriitik ütles: „Me ei tea, kus ta laip on.
Ulbib ilmselt Miami lahes." Või midagi sellist.
Terviseks.
„Sopranod" said nii populaarseks ja kuulsaks,
et inimesed korraldasid pitsa- ja „Sopranode" õhtuid.
Inimesed, pered, istusid koos, vaatasid meie sarja ja
sõid Itaalia toitu ning jõid Itaalia veini.
Ainuüksi sellest mõtlemine toob pisara silma.
Iga pühapäeva õhtu oli „Sopranode" õhtu.
„Jääge kõik vait."
Me sööme mozzarellat ja prosciuttot ja vaatame „Sopranosid".
Me oleks nagu välgu pudelisse püüdnud.
Näitlejate, kirjanike ja filmitiimi vahel oli keemiat.
Tulge, tulge. Tulge sisse.
- Tule lahti, raisk. - Unusta vihmavari.
Artie, tänu Jumalale.
„Sopranod" muutsid televisiooni.
Mida sa teed, Ton?
Inimesed saavad aru: „Telesarjad võivad olla keerulised."
Vaata seda armunud tola seal.
Nad võivad piire ületada.
Jumal, Artie, sa päästsid seal meie elud.
See on imeilus, Artie. Aitäh.
Nad võivad määratleda, mida inimesed kodus vaadata tahavad.
Perse.
- Hei! - Hei!
Sa ütlesid „pekki".
Oota nüüd korraks.
Ma tahaks klaasi tõsta.
Minu pere heaks.
Varsti on teil kõigil oma pered.
Ja kui teil veab, saate te meenutada õnnelike, väikseid hetki.
Nagu see siin...
Häid hetki.
Terviseks.
Esimene hooaeg pani asjad liikuma.
Aga Davidi õlgadele rusus suur vastutus.
Ta oli lati väga kõrgele seadnud.
Ja ta pidi seda igal aastal ületama.
See oli alles algus.
JÄTKUB TEISES OSAS...
Subtiitrid tõlkinud Moonika Illisson