MAFIOOSO DAVID CHASE JA “SOPRANOD” OSA II
Kas teil pilt on?
Sopranopalavik jõudis eelmises juulis haripunkti...
22. JUULI, 2000 HARRISON
...kui 14 000 mafiooso unistustega näitlejat ilmus
saate casting'ule üksluises Harrisonis, New Jerseys.
Hinnanguliselt oli kohale tulnud 10 000 kuni 25 000 inimest.
Jah, see oli peale esimest hooaega.
Järjekord ulatus maanteele välja...
DAVID CHASE „SOPRANODE“ LOOJA
...ja see oli naeruväärne.
- Liigume edasi, rahvas. - Daamid, tulge siia.
Kuulujutud olid jõudsalt levinud.
Too vaid 8x10 foto endast Jerseysse.
Siin on politseinikke, tuletõrjujaid, õpetajaid.
Kes ei taha olla rikas ja kuulus?
Ma ütlen teile üht. Ma sobin suurepäraselt “Sopranodesse”.
Mul on õige Itaalia veri. Minusugust tänapäeval enam ei leia.
Me panime sõbraga uhked riided selga,
aga meie ees seisis juba 482 000 inimest.
Meil pole vist enam eriti lootust.
Härra, tulge siia, kui te soovite...
Lahkuge alalt!
Kui te alalt ei lahku, võidakse teid arreteerida.
Avalik kord tekitas Harrisoni politseile muret
ja nad sulgesid casting'u.
Läbi sai, läbi, läbi.
Enamus sellest rahvasummast pidi oma
pildi kasti panema ja lootma.
Me leidsime sellest pundist Ginny Sacki.
Me käisime samas keskkoolis, tema küll hiljem kui mina.
Ta oli kosmeetik, näitlemiskogemuseta.
Mis kurat see on?
Mul käis pea ringi ja veresuhkur oli madal.
Mis puuviljasalatist sai?
Sina pidid suitsetamise lõpetama.
Nikotiin tekitab sõltuvust!
Mis sul viga on? Miks sa karjud?
Sa ei kahelnud temas hetkekski.
Ma tean, et ma olen juurde võtnud.
Ma näen teisi naisi, kuidas mehed neid vaatavad.
Kas ma ei vaata sind nii?
Olen alati vaadanud.
Ma armastan sind.
Aja möödudes
sain ma aru, et meie vaatajaskond
jagunes kaheks.
Osa neist tahtis vaadata draamaseriaali
ja teise osa nimeks olin ma pannud:
„Vähem möla, rohkem mõrva".
„Sopranode“ toon ei olnud lihtne,
pendeldades humoorika ja sünge vahel.
Iga hetk võis kumbki esile tulla
ja sa pidid selleks valmis olema.
Minu jaoks oli väga tähtis
sünge ja humoorikas kokku põimida. Ja kui ma sellest mõtlen,
tõusevad esile mälestused minu elu esimestest matustest,
mil ma nägin oma vanaisa surnult kirstus
ja kuulasin samal ajal oma tädide
napakat vestlust.
Mõtlesin, tead: „Mida sa ajad?
Su isa lebab seal kirstus."
Kirjanikuna avaldas see mulle muljet.
Vaata teda, Mariolina, ta oli esimene, kes andis mulle pihku,
mulle ja Vincent Maniscalcole, põiktänavas kanaturu taga.
Juunior.
Jumal, mida ma selle vaese naise matustel ajan?
Lähme.
Ma ütleks "Sopranode" kohta,
et ma ei tea, kas tegemist oli draama või komöödiaga.
Näiteks Tony Sirico...
ta oli tõsine gangster-näitleja,
aga ta komöödia lihtsalt tõusis esile.
Vittu.
See absurdsus, mis tuli osaliselt temast.
- Palun! - Kõrvenõges igal pool.
Ma sündisin Brooklynis. Ma kasvasin tänavatel.
Mul on ikka veel tsement kingades.
Ma tean seda elu.
Ja tean inimesi, kes seda elu elavad.
Mul juba sügeleb.
Ta ei kandnud meiki, sest ta käis solaariumis.
Nagu see... Tead, tal oli see peegeldaja, millega ta päevitas?
See oli tõeline Tony. Alati päevitusega.
Ma arvan, et mu tegelane käitub minu moodi.
Aga ärge kellelegi öelge.
Sa mõistad, et kui Caitlin lõpetab ülikooli
aastaks 2027 või midagi sellist?
Kui ta on sinusse, lõpetab ta selleks ajaks neljanda klassi.
- Mida sa teed? - Midagi.
Ja stopp! Väga hea. Kontrollige, palun.
Tony Sirico oli väga nõudlik
ja tal olid oma välimuse kohta üksikasjalikud nõudmised.
Ta juukseid ei puutunud keegi.
Ükski juuksur ei tohtinud ta juukseid puutuda.
TERENCE WINTER KIRJANIK/PRODUTSENT Tema rutiin oli:
ta tõusis kell kolm hommikul, luges oma dialoogi,
kammis juukseid ja lasi juuksespreid õhku
ja sprei laskus ta juustele.
Ta pidi seda mitu korda tegema, et oma juuksed korda saada.
Mida vittu sa teed?
3/11 „MÄNNITUNDRA"
- Kas kaevame auku? - Filmisime "Männitundrat".
Just nii, sitapea, asu tööle.
Maa on siin kõva, aga sa näita meile oma Siberi rammu.
Paulie ja Christopher pidid ühe mehe maha laskma,
nad viisid ta metsa ja see mees põgenes
ja nad eksisid metsas ära.
Oota korra.
Me kõndisime ringiratast. Kuidas see võimalik on?
Osa alguses näeb vaataja Pauliet...
Teeme täna siidise küünelaki.
...kammitud juustega ja maniküüritoolis.
Vabandage.
Osa mõte on, et selle lõpuks on ta
enda halvim versioon.
Kuradi lits.
Ma kaotasin oma kinga.
Ta on omadega täitsa läbi.
Ja ma ütlesin Tony Siricole:
„See kõik juhtub su juustega."
Ta ütles: „Ma ei aja oma juukseid sassi." Ja mina:
„Ole nüüd Tony, terve osa mõte on, et oled...
et Paulie on omadega perses."
Ta ütles: „Hea küll." Ja noh, ta... Ma ütlesin: „Ole nüüd, Tony."
Ja ta vastas: „Hea küll, kurat." Ja ta ajas oma juuksed sassi.
Ja ma ütlesin: „Filmige, enne kui ta oma meelt muudab."
Ja see oli ainuke võimalus näha Tony Siricot
- sassis juustega. - Sul on majonees lõual.
- Mida? - Majonees. Majonees!
Sari muutus aina keerulisemaks ja me ostsime Denise'iga Prantsusmaale maja
ja me töötasime seal, proovisime uut hooaega välja mõelda.
Ta töötas alati aias
ja minagi istusin seal, kui ta taimi kärpis,
ja ma jutustasin talle neid lugusid.
Ta mõju oli imepärane.
Meil oli alati 13 osa.
Ja ma joonistasin 13 rida.
Siis lisasin ma rea, millel oli kirjas näiteks: „Tony".
Mida teeb Tony esimeses osas? Mida teises?
Mis juhtub...? See oli süžee algus.
Siis lisasin ma Carmela. Mida Carmela teeb?
Tal oli oma hooaeg.
„Chris." Neil kõigil oli oma hooaeg.
Mõnedel oli kaks või kolm. Tonyl oli igas hooajas
kaks või kolm rida.
Siis tulin ma tagasi ja söötsin need read kirjanikele,
et nad teaks, kuidas hooaeg kujunema peaks.
Siis ütlesime me koosolekul:
„Hea küll, osa üks, ma tean, mis seal real kirjas on,
aga millest see osa tegelikult on?"
Tegelikult kirjutasime me draamasarja.
Nad kohtuvad ju keldris.
Me istusime ja ajasime soga, nagu meie praegu...
- Just. - ...terve päev.
Me rääkisime sarjast ja sogasime,
millest tuli lõpuks palju head materjali.
Istusime koos nagu sõbrad ja küsisime:
„Mida sa eile tegid?"
Ja sellest tuli omakorda lugu või „Ükskord juhtus minuga see,"
või...
Ja mõnikord alustas David vestlust küsimusega nagu:
„Mis on halvim asi, mida te, suhtes olles, teinud olete?"
Tony, ütle mulle, miks ma sind enam näha ei tohi?
- Sest sa kepid Ralphiga. - Ära moraalitse.
Ma ei moraalitse, aga mul on reeglid.
Sa rääkisid lugusid ja see oli kõik väga teraapiline.
Ja jällegi, me olime kõik aastaid koos.
Nii et selles toas kogesime me lahutusi,
lapsed sündisid, vanemad surid
ja kõik muu, mida elu meie radadele heitis.
Näitleja töö on ideid edasi anda.
Järgmise...
Ma rääkisin loo ajast, mil ma äsja kirjutamisega alustasin
- ja samal ajal näitlemiskursustel käisin. - Kas see on kirjanike näitering?
Ja see sai osaks minu esimesest osast.
Aita mind, issi!
Isa, aita mind! Issi.
Sa võid minu peale loota. Usalda mind.
Ma rääkisin neile loo ajast, mil külastasin selgeltnägijat.
Ja sellest sai lugu, kus Paulie läks selgeltnägija juurde.
- Charles Pagano. - Kuidas kurat sa seda teadsid?
Ta ütles, et oli su esimene, aga ma tajun, et peale teda oli mitmeid veel.
- Hei! - See seal naerab.
Kõrvenõges?
Ta tahab teada, kas see endiselt sügeleb?
Ära minuga jama. Kellega sa rääkinud oled?
Kõik mu lood...
FRANK RENZULLI KIRJANIK/PRODUTSENT
...tulevad minu isiklikest kogemustest,
sellest, mida olen näinud ja kuulnud.
- 26 Grady Court. - 26, hästi.
Siin kasvasin ma üles. Ma kasvasin siin hoones.
Ja siin on mu kuulus korter, 107.
Kasvasin üles kohas nimega Maverick Housing Projects, Ida-Bostonis.
Käisime vargil ja tegime muudki,
et lastena raha teenida.
Kui olin 13 või 14,
sattusin ma kogukonnaklubisse
kohalike gangsteritega.
Kui FBI mulle juba kutse saatis,
siis võiksid nad mulle juba kiiremini järele tulla.
„Hei, poiss, aita meid. Pühi põrandad puhtaks."
Ja ma töötasin kaartidega.
- Jah, ma mängin. - Nelisada iseendale.
Suletud uste taga veetsin ma selliste inimestega aega.
Ära vaata põrandat, Bobby. Vaata mind.
Ja kui me seal toas koos olime,
et kirjutada tegelasi nagu Bobby Baccala...
Võitjale kuulub sõjasaak.
Kao siit minema, enne kui ma su raamatud
sulle perse pistan.
...või Richie Aprile...
Ma mediteerisin vanglas selle üle.
Mille üle?
Sa ei suudaks uskuda, kui hästi sa suudaks maailma näha.
- Kas sa mediteerid? - Mina? Mediteerin?
- ...Beansie. - Lolliks oled läinud?
Mitte nii lolliks, kui vanasti.
Aga piisavalt, et kellegi silm välja torgata.
Mis siin toimub, Rich?
Ja siin sain ma panustada tänu oma kogemusele
mafioosodega.
Tony Soprano talla lakkumine on sul hästi läinud.
Vaata tegelasi nagu Uncle Junior,
või Tony või Paulie Walnuts.
Nad on väiklased, jubedad inimesed.
Nii et me tundsime, et saime rääkida ükskõik millest.
Me ütlesime: „See on kirjanike tuba,
me kirjutame lugu halbadest inimestest, kes teevad halbu asju,
ja me peame ise selleks natuke halvemad olema."
ROBIN GREEN KIRJANIK/PRODUTSENT
Me ütlesime asju, mis ei oleks tänapäeval
- vastuvõetavad. - Okei.
Meid oleks kutsutud rassistideks, seksistideks.
Kõiksugu -istideks.
Me kaalusime assistendi palkamist...
ja mõistsime, et see oleks olnud võimatu.
Kui tal oleks trikoo seljas... Kas sa räägid tõsiselt praegu?
Ma arvan, et ta jäi ukse juurde ja ta ütles...
Kuidas sa näitlejast
kirjanikuks said?
Tead, ma ei hakanud kirjutama mõttega
anda oma tegelasele rohkem stseene.
Kirjutasin, sest ma tõesti armastasin kõiki neid tegelasi.
Ma lihtsalt armusin neisse.
Davidi suurim õppetund mulle oli
spetsiifika, detailid,
- kõik pidi läbimõeldud olema. - Stseen peab elavdama ja...
Selle protsessi jooksul
tõusis David püsti, läks diivanile,
heitis pikali ja läks magama
ja meie rääkisime edasi.
Tegelikult ta ei maganud. Ta sulges silmad ja mõtles.
Ma ei suutnud enam rääkida ja ma läksin üksi diivanile
ja nad rääkisid edasi. Ja lõpuks sain ma midagi tehtud.
Mingil hetkel tõusis ta taas üles ja tuppa laskus vaikus,
ta võttis siis markeri, jalutas tahvli juurde
ja kirjutas sinna valmis 12-osalise loo.
David kirjutab tahvlile.
Meil on kolm hiigelsuurt tahvlit.
Ta on nagu pöörane, kirjutab kõik täis.
Ja me ütleme: „Jah, see on super."
Lisame enda poolt midagi ja töö on valmis.
Me läksime lõunale, tulime tagasi ja ta vaatas tahvlit.
Ütleb: „See on sitt."
Kustutab meie mitme tunni vaeva.
Iga aasta alguses ütlesin ma: „Esimesed viis ideed
lähevad prügikasti.
Ärge neid isegi mainige. Idee number kuus võib ette..."
- Mina kaasa arvatud. - Just.
„Kanname ette...
Kõike muud oleme me enne näinud ja see on pask."
HOOAEG 3, OSA 4 „PARIM TÖÖTAJA“
Me rääkisime olulisest.
Elust, surmast, armastusest, vägivallast.
Ole vait. Ära pööra ümber.
Olen endiselt uhke, et me ei kirjutanud vägivalda
vägivalla nimel.
- Ma ei leia... - Vägivald oli tegelaste osa.
Jah, ma arvan, et see oli välja teenitud.
Ma ei usu, et keegi meist vägivallaga liialdas.
Keegi ei öelnud: „Me peame seda jõledat asja näitama."
Tegutsesime vastupidi.
- Annan sulle kõik oma raha! - Ole vait!
- Oh Jumal, ei! Ei! - Ole vait! Ole vait.
- Ei, palun! - Võta püksid jalast.
Ei, lõpeta!
Palun, lõpeta!
- Ei! - Kuradi lits.
Ei! Ei!
Lõpeta! Lõpeta!
Melfi vägistamine oli väga, väga vägivaldne.
Seda oli väga ebameeldiv vaadata,
sest see tegi ta otsuse Tonyle valetada
palju teravamaks, sest sa nägid, mis temaga juhtus.
Kas nad lasid tal minna?
Keegi kaotas hetkeks tõendid ära või midagi sellist.
Ma ei tea, mida nad tegid, need idioodid.
Kas nad lasid ta istungini vabaks?
Ma võin ta vajaduse korral tuvastada.
See on õigusteema. Nad peavad ta vabaks laskma.
- See on võimatu. - Ma ütlesin sulle, mida kuulsin.
PARIM TÖÖTAJA JESUS ROSSI
See kuradi kuu parim töötaja on taas tänavatel
ja kes ta peatab? Sina?
Kelle saan ma selle sitapea peale ässitada,
kes ta tükkideks rebiks?
Mis juhtus?
Hei, hei, hei. Ole nüüd. Mis ma tegin?
Ole nüüd, mis?
Ma mäletan, et ei suutnud stsenaariumi lõpuni lugeda.
Helistasin Davidile ja küsisin: „Miks?
Miks sa talle haiget teed?
Ta on ainuke, kellel on...
õiglustunne,
kaine mõistus.
Miks sa teda rüvetad?
Ma ei suuda seda lõpuni lugeda. Ma olen endast väljas."
„Palun loe lõpuni, Lorraine."
Ja ma ütlesin: „Jah, okei". Ja siis...
Mida?
Kas sa tahad midagi öelda?
Ei.
Kui ta ütles „Ei",
olin ma pahviks löödud.
Ta pidi selle valiku langetama.
Vaatame asja nii.
Ta teadis, et kui ta Tonyle vägistamisest räägib...
saab ta elu läbi.
Ta ei käinud 15 aastat koolis,
et gangsteriks hakata.
Ka kõige vägivaldsemad osad
on omamoodi ilusad.
Nagu see osa, kus tapetakse strippar.
HOOAEG 3, OSA 6 „ÜLIKOOL"
See on lugu Meadow' ajast ülikoolis...
Sul kondoomi on?
...mis vastandus selle noore naise looga, kes oli sama vana.
See saade šokeeris alati kedagi.
Tunned sa end nüüd hästi? Nagu mees?
Ületasime piire ja lasime inimestel ebamugavust tunda.
Ja me ei hoiatanud neid sellest ette.
Me tahtsime inimesi üllatada,
panna neid tundma ebamugavaid tundeid,
õpetada neile, kuidas ebamugavusega elada.
See, mu sõber, on elu.
Elu ei hoiata sind, kui midagi jubedat juhtub.
Ralphie peksis strippari surnuks.
Publikul oli vaja näha, kui jõle see inimene oli,
et mõista, kellele nad pöidlaid hoiavad.
Vaata nüüd ennast.
Oli huvitav, et mõnikord jäi
publikule tunne, et need
tegelased on suured, toredad kaisukarud, kellega saab
üle aia juttu puhuda.
Ja nad on, kuni sa neile võlgu jääd.
Siis pole nad enam naljakad. Ja siis on nad...
Me tuletasime inimestele vahepeal meelde,
- milline Tony Soprano tegelikult on. - Kõik?
Aitäh, T.
See suhkruvaba sitt
on su elu viimane jook.
Jumal hoia! Emme, emme! Palun, Tony.
Ma ütlesin kirjanikele: „Ta on tapja,
ta on naistekütt, ta on sitapea...
ta on mõneski mõttes narr.
Teile võib see hullult kõlada.
Aga Tony peab alati olema kõige targem mees toas.
Mida vanemaks ma saan, seda vähem kõlavad asjad hullult.
Ta ei ole alati lõbus.
See on halb ja vägivaldne inimene.
Kohvi tahad?
Ei.
Ja ma tundsin, et ainuke ebareaalne seik
oli Tony eneseanalüüsi oskus.
Ta mõtleb ja muretseb liialt.
Kuid temaga juhtusid asjad, mida ta ei suutnud kontrollida.
- Paanikahood. - Jah.
Ilma paanikahoogudeta
poleks ta psühholoogi juurde läinud.
Mul pole nende hoogude jaoks aega.
Kõik oli mitu kuud korras.
Aga ta ei saanud oma meeskonna ees kokku variseda.
Ja selle all peitus väga palju.
Ta oli depressioonis ja ta ei teadnud ega mõistnud seda.
Tal oli palju hirme, millest ta ei teadnud.
Kas su raha tekitab sinus süümepiinu?
Jah.
Ma tunnen end nagu kurb kloun, väliselt ma naeran...
sisemiselt nutan.
Ainuüksi sellest rääkimine on väsitav.
Ma tunnen, ja ma olen palju teraapias käinud,
et terapeudid ei pane sind oma tegude eest vastutama.
See on mind alati natuke häirinud.
Kõik, mis ma teen,
on kuidagi minu vanemate süü
- ja mina olen süütu. - Hallo?
Teoorias peaks sinust läbi teraapia saama parem inimene.
- Hea küll, ma kuulan. - Aga temast sai parem mafiooso.
Ta võttis teiste inimeste tundeid arvesse...
20ks või 30ks sekundiks.
Me tahame, et sa temaga räägiks.
Ta on sinu onu. Ole nüüd.
Õigus.
Nagu me saates läbi Livia ütlesime: „Psühhiaatria..."
See on lihtsalt juutide väljapressimine.
Mu ema oleks nii psühhiaatria kohta öelnud.
- Nad ei teadnud sellest midagi. - Õigus.
„Melfi."
Minu jaoks oli väga oluline, et ta oleks itaallane.
- Kust saapa osast sa pärit oled? - Doktor Melfi.
Mu isa rahvas on Casertast.
Avellino.
Mu ema oleks olnud sinusuguse pruudi üle õnnelik.
Et ta ei oleks liiga jõuline
või isegi liialt kaastundlik.
Mis on ühist igal naisel, su emal,
su naisel, su tütrel?
Nad ei anna mulle asu.
Ta tegelaskuju baseerus minu tollasel
- psühholoogil. - Ei, ma tean, mida mõtled.
Nad on kõik itaallased. Mis siis?
Äkki minule üles tunnistades oled sa tegelikult dialoogis nendega?
Ma hakkasin mõistma, et ma otsisin
endale uut ema.
Teraapias?
- Oma terapeudiga. - Selge.
- Ma otsisin uut ema. - Mida?
Ja Tony tegi seda sama.
Ma olen sulle kõik need asjad, mida sa igatsed näha
oma naises ja oma emas.
See kõlab nagu ma oleks mingi memmekas.
Ma olen mees.
Nüüd kui me istume siin psühholoogi kabinetis
ja analüüsime neid mehi, tuleb tõdeda, et ta vajas ema.
Ema?
Ta ema oli hull.
- Tead mu häid ehteid? - See kraam, mis isa sulle andis.
Jah, need oleks nagu otse Cartieri vitriinilt tulnud.
Ma andsin need kõik su nõole, Josephine’ile.
- Mida vittu? Su head ehted? - Ta oli neid alati imetlenud.
Ta oli oma emasse ja sealt tõusis ka konflikt.
Sa andsid mingile kuradi nõole Cartieri õhtusõrmused
- ja mulle vibreeriva tooli? - Su naine ei...
Ta annab endast parima, sest ta on itaallane ja see on ta ema,
aga ta oskab Tonyt närvi ajada
ja teeb seda lakkamatult.
Kuula nüüd mind, enne kui sa endale või oma lastelaste pärandusele
veel enam liiga teed. Sa ei saa enam üksi elada.
- Ma ei lähe hooldekodusse. - Siis lähen mina kohtusse,
saan sinu üle hooldusõiguse
- ja panen su sinna. - Pigem tapa mind ära.
Mine aga. Mine.
Mine kööki, võta lihanuga ja pussita mind.
Siia. Siia. Nüüd, palun.
See tooks mulle vähem valu kui su sõnad.
Ma tean taevalikke vanureid!
Livia oli meie emade sulam. Ma ei tea, kas see oli nii mõeldud,
kas David või keegi teine mõistis seda samamoodi,
- aga ta oli sulam. -„Sopranode“ kirjanikel
oli üks ühine joon. Meil kõigil oli sama ema.
Mul oli oma emaga kohutav suhe.
Mu ema, kokkuvõtvalt,
oli liim, mis hoidis meie perekonda koos.
Mu isa suri neljapäeval, esmaspäeva hommikul
läks mu ema viie lapsega tagasi tööle. Jumal õnnistagu teda.
Aga meie suhe oli halb.
Kui ma NYUsse sain, helistasin ma emale ja ütlesin:
„Ema, ma sain New Yorgi ülikooli".
Ma elasin tol hetkel üksinda ja ta ütles:
„Sa ei pea üle kuue kuu vastu". Ma vastasin: „Okei, aitäh".
Kui ma õigusteaduskonda astusin, helistasin emale:
„Ma lähen õigust õppima".
Ja ta ütles: „Oh, jälle üks su lollidest plaanidest."
Selles saates on asju, mida olen ise kogenud
oma emaga. Ta elas hooldekodus.
- Kes seal on? - Mina, ema.
Kuradi naaber ei lülitanud oma vett välja.
Jälle!
See ajas mu ema marru.
Piisab juba. Palju vett tal vaja on?
Vesi jookseb terve päev.
Vesi, vesi, vesi.
Mu naaber on Gunga Din.
See ei ole välja mõeldud.
See kõik baseerub meie päriseludel.
Kõik algas Davidist ja tema elust,
aga me tundsime ära sarnased probleemid, sarnased asjad,
mis ajasid meid naerma või häirisid meid.
Ja kui see sobis Davidile ja sobis Tony Sopranole,
siis sai see saate osaks.
Kui olin kaheksa- või üheksa-aastane,
käisime me Belmontis, New Jerseys rannas.
Ja me olime öösel kuhugi teel ja kõndisime trepist alla,
kui mu isa kukkus ja rebis oma püksid katki.
Mu ema naeris end lollakaks.
Sealt tuli see stseen. Enamik inimesi ei mõistnud.
„Miks ta naerab? See on nii jube."
Ja Nancy ütles mu naisele, Denise'ile esimesel hooajal:
„Kas see elukas, keda ma mängin, on surnud?"
Su emal on vähemalt
piiripealne isiksushäire.
Nende inimeste jaoks eksisteerivad ainult nende sisemised foobiad.
Päris maailm, päris inimesed on neile teisejärgulised.
Nad ei tunne armastust ega kaastunnet.
Filmi stsenaariumis
ja esimese hooaja viimases osas
pidi Melfi Tonyle ütlema, et ta ema proovib teda tappa.
Sa kuradi lits, ära räägi mu emast nii.
Ja ta läheb hooldekodusse,
võtab padja
ja lämmatab ta surnuks. Nii juhtus filmis
ja nii pidi juhtuma ka sarjas.
Aga Nancyl oli kopsuvähk ja kopsuemfüseem.
Ja lõpu lähenedes palus ta, et ma temalt tööd ära ei võtaks.
- Su ema sai infarkti. - Me muutsime terve loo.
Infarkti?
Eilsed uudised šokeerisid teda liialt.
See pole küll minu asi. Igatahes, see just juhtus. Kiirabi...
Ma elan pikka, ilusat, õnneliku elu, ja sina ei saa sama öelda.
- Olgu, aitab küll. - Jah?
Liigu, liigu.
Ma proovisin sind aidata ja sa proovid mind maha lüüa?
Ta ei mõista sind.
Ta naeratab! Vaata ta nägu.
Vaata ta nägu. Ta naeratab.
- Tulge, tulge. - Lase lahti! Lase lahti!
Jah. Me andsime talle tööd.
Ma ei olnud alati veatu, aga ma andsin endast parima.
Ja ma tean, et kellelegi teist ei meeldinud,
kui ma teid käsutasin.
Beebid on nagu loomad. Nad ei ole koertest sugugi erinevad.
Keegi peab neile õpetama, mis on õige ja mis vale.
JÄRELHÜÜE - NANCY MARCHAND
Ta ei elanud kaua.
Ta oli imeline.
Inimesed armastasid Liviat. Nad nautisid ta isiksust.
Ma olen mitu tuhat korda kuulnud inimesi ütlemas:
„Ta on täpselt nagu mu vanaema! Ta on täpselt nagu mu tädi!"
Aga mu ema, kellel Livia baseerus,
oli meist väga kaugel, hõljumas üksi
teises universumis.
Teistelgi on emadega probleeme.
Ma ei olnud selles tundes üksinda,
kuid ma tõesti arvasin, et mu ema oli kuskil teises universumis.
Kõik oli kinni tema hirmudes, kartustes ja paanikas.
Aga tol hetkel ei mõistnud ma ühte asja,
millest sain teada vaid palju aastaid hiljem.
Ma elasin Californias. Helistasin ühel päeval oma emale.
See oli ta elu lõpupoole. Me rääkisime minu vanaisast.
Ta ütles: „Nagu tädi Louise. Ta ei tahtnud talle haiget teha."
Vastasin: „Mis mõttes?"
Ja ta ütles: „Vanaisa lõi teda, aga ta ei mõelnud seda halvaga."
Küsisin: „Mis mõttes ta lõi teda?"
Ta vastas: „Ta lõi teda kubemesse."
Ütlesin: „Mida?"
Ta vastas: „Jah, ta lõi teda kubemesse."
Küsisin: „Miks? Mis toimus?"
„Ma ei tea. See oli päev enne ta pulma
ja isa oli endast väljas."
Ma mõtlesin...
see on... Asjad loksusid siis paika.
Sest ma mäletan, kuidas mu ema ühel ööl unes karjus:
„Issi, pane püksid jalga tagasi! Ära... Issi, pane püksid jalga!"
Mul ei ole küll tõendeid, aga ta oli halb inimene,
nagu mu isa isagi.
Mõned mehed lõuna-Itaaliast on lihtsalt... Vau.
Ma tulin Hollywoodi filme tegema,
kuid ma takerdusin hoopis telemaailma
ja minust sai kirjanik.
Ja seda minu enda ebakindluste pärast.
Ma kartsin režissööri tööd ja ka rahast jäi puudu.
SOPRANOD
Sarja teisel hooajal viis mu filmiagent mu lõunale
ja ütles:
„Sa oled nüüd bränd.
Ja ma räägin sulle seda, sest sul on nüüd võimalus teha
niipalju filme, kui sa ise tahad."
Paljud inimesed oleks kohapeal lahkumisavalduse andnud.
Võib-olla tegin ma vea.
Aga ma armastasin "Sopranode" kirjutamist niivõrd,
et jätkasin saatega.
Tänapäeval räägitakse kinouniversumite loomisest.
Mida rohkem ma "Sopranode" jaoks kirjutasin,
seda vähem suutsin ma vaadata teisi saateid.
See ei tundunud loogiline.
Nad ei eksisteerinud minuga samas universumis.
Ma elasin koos oma tegelastega ühes maailmas.
- Kõik on tegelastes kinni. - Mis toimub?
Minu lugu sündis nendest tegelastest
ja selles väikses universumis...
sõlmisid kõik tegelased
ikka ja jälle saatanaga kokkuleppe.
Nagu ma ütlesin, on kõik kinni rahas ja surmas.
- Miks meie laibast vabanema peame? - Sa hakkad nüüd küsimusi esitama?
Kõigil oli saatanaga kokkulepe.
Ja meil oli probleem maksmata võlaga.
Ma peatan su hetkeks.
Melfi sõlmis kokkuleppe saatanaga.
Ma ei tea, kuidas see lugu jätkub...
aga me peame enne mõned eetika reeglid paika seadma.
Kõik, mis sa mulle siin räägid, on konfidentsiaalne,
välja arvatud juhul...
kui kuulen midagi näiteks mõrvast.
See on lihtsalt näide, aga juhul kui. Kui patsient tuleb minu juurde
ja räägib mulle loo sellest, kuidas keegi haiget sai,
pean ma sellest politseile teatama.
-„Kas ma pean politseiga kaasa minema?" - Teoorias.
„Teoorias."
Ma ei tea, mis selle mehega juhtus.
Ma... Ma lihtsalt mainin.
- Kas see pole mitte saatanaga kokkulepe? - Palun.
Ta on hea mees, ta on hea isa.
Sa väitsid, et ta on depressioonis kurjategija,
kes on vägivaldne ja petab sind pidevalt.
Kas sa nii kirjeldadki üht head meest?
Carmela abiellus saatanaga.
Ta abiellus temaga ja jäi temaga kokku.
Sa võid ära minna
või mind ära kuulata.
Sa pead oma algset kõhutunnet usaldama ja lahutuse peale mõtlema.
Muidu jäädki sa iseennast vihkama.
See süü- ja häbitunne, millest sa mulle rääkisid,
jäävad sinuga, kuniks sa ta teda aitad.
Mine ta juurest ära.
Võta, mis su lastest jäänud on, ja mine.
Mu preester ütles, et ma peaks aitama
- tal paremaks meheks saada. - Ja kuidas see sul õnnestub?
Talle öeldi: „Võta lapsed ja mine."
See vana psühholoog oli ainuke inimene,
kes talle terve sarja jooksul tõtt rääkis.
Tony...
See nõu on sulle tasuta, sest ma ei taha võtta verist raha.
- Palju õnne. - Ära sinagi seda võta.
Oh, aitäh.
Sa ei saa väita...
et sulle pole öeldud.
„Sa elatud ta verisest rahast."
Tony, mida sa tegid?
-„Võta oma lapsed ja lahku." - See on sulle.
- Issand jumal. - Meil on hea nädal.
- Ta ei teinud seda. - Issand jumal, milline auto!
Põnev,
kuidas ta suutis terve oma elu tõde salata.
Mis lugusid pidi ta endale oma mehe tegude õigustamiseks rääkima.
Kuigi pinnapealselt, oli ta siiski kursis kõigega,
mida Tony tegi.
Kui Tony on saatan, siis kas ka temal on kokkulepe?
Kindlasti on temalgi kokkulepe.
Ta on kui saatana esindaja,
või midagi sarnast.
Aga ta ei olnud oma kokkuleppega rahul. Seda oli tihti näha.
Inimesed ütlesid: „Ta oleks pidanud karistust kandma."
Ja ma vastasin alati: „Iga päev karistas teda aina uuesti ja uuesti.
Kas sa ei näinud, kui õnnetu ta kõik need aastad oli?"
Ta võitleb alatasa. Ta ei ole usklik.
Ta ei usu valitsusse.
Hr Soprano tuli meiega omavoliliselt kaasa.
Ta usub ainult oma aukoodeksit.
Agent Harris kindlasti seletas juba,
et soovime teile ühte lindistust mängida.
Ja ta aukoodeks mureneb ta silme ees.
Mis kohtumistest sa räägid? Kellega? Jumala eest, Livia.
Kõigiga. Raymond, Larry.
Kolmel mu mehel on emad tema juures?
Kui see on tõsi, Livia, sa tead, mida ma...
Ma olen lõppude lõpuks nende boss.
Kui ma ei tegutse, veri või mitte...
Ma pean.
Oled surnud, sitapea.
Talle pole enam midagi jäänud, ta vaatab ringi ja ei tea...
Suur osa Ameerikast otsib samamoodi midagi taga.
Sa saad asju osta ja palju muudki teha.
Kuid ta elul puudus mõte.
Ta proovis teha seda, mis tundus tema jaoks õige,
kuid ta teod rikkusid teda ümbritsevate inimeste elud.
Ta üritab õigesti talitada, kuid see ei õnnestu tal kunagi.
Nagu kord, kui ta lasi oma sõbra restorani õhku, et seal tapmiskatset ära hoida.
Ta arvas, et tegutseb õigesti, kuid selle asemel rikkusid tagajärjed
kõikide elud ära.
- Mida vittu sa teed? - Vaata mulle silma.
Ütle mulle, et sa ei süüdanud mu restorani põlema.
Ma arvan, et saade muutus aja möödudes tähendusrikkamaks.
Ma ei süüdanud su restorani põlema.
Ja ma arvan, et see kõik oli tänu Jimile.
Vannun oma ema nimel.
Jimmy oli kui võlur
ja mida rohkem me temaga aega veetsime...
CHRIS ALBRECHT ENDINE HBO ESIMEES JA CEO
...seda enam nakatas meid,
näitlejaid, filmimeeskonda, režissööre ja kirjanikke tema võluvõim.
Väga vaikselt.
See oli alati algusest lõpuni võrratu.
Hakkame pihta, taust! Võte!
See oli nagu mäng, me oleks nagu temaga mänginud,
nagu väiksed lapsed.
„Sina oled emme ja mina olen issi."
- Selge. - See oli nii kerge ja muretu.
Kakskümmend kaks, võte kaheksa. Jätkake A-st.
Võte!
Jätka. Ütle mulle veel kord, et kõlan nagu su naine.
Ütle seda.
Hüva.
Ta lollitas pidevalt.
Puhus mulle õhusuudlusi, võttis riideid seljast.
Ta oli lihtsalt hullumeelne.
- Okei. - Oota pisut. Oota.
Jätka. Ütle mulle veel kord, et kõlan nagu su naine.
Sina, mina.
Ta sobis selle meeskonnaga, ta ajas neid naerma.
Ja ta andis igale näitlejale 30 000 dollarit.
Peale tema suuri läbirääkimisi, kus ta HBOle vastu hakkas
ja nad maksid talle miljon dollarit iga osa eest?
Jah.
Ta sai selle diili ja me ei teadnud, et selline asi üldse võimalik oli.
Me ei teadnud, et saame asju läbi rääkida.
Ta tundis end sellepärast halvasti.
Ta kutsus meid ükshaaval oma treilerisse
ja andis igaühele 30 000 dollarit.
Mida?
Ma küll 30 000 dollarit ei saanud. Hea küll.
Ma pööran kohe kaamera ringi.
Ei, ma ei tea sellest midagi.
- Ta andis näitlejatele raha? - Jah.
Jah, see... See kõlab tema moodi.
Ta oli väga heasüdamlik inimene...
kes aitas oma sõpru.
Ta oli helde inimene.
Talle tundus, et HBO kasutas neid ära.
Ja ta tahtis midagi teha, et neid aidata.
Ma arvan ka, et ta tundis kahetsust nende
päevade eest, mil ta tööle ei ilmunud. Kõik olid valmis.
„Kus Jim on?"
Me kõik pidutsesime ja meil oli sitaks tore olla.
Ja mõnel hommikul oli
meil kõigil raske voodist välja ronida.
Mitte ainult Jimil.
Muidugi läksid tema puudumised rahaliselt meile kalliks maksma,
aga ennekõike olime me Jimi enda pärast mures.
Lõpuks pidi ta nõustuma, et võime võtta
iga puudutud päeva eest 100 000 dollarit
- tema päevapalgast. - Hea küll, jätkame. Alex...
Ma arvan, et Jim ei teadnud või ei osanud oodata,
kui raske on kehastada seriaali peategelast.
Mul polnud õrna aimugi.
Ma jalutasin suure naeratusega sisse
ja sain kohe vastu nägu.
Ütlesin: „Ma pean sellega kuidagi toime tulema."
Ma ei osanud selleks valmistuda.
Sa alustad esmaspäeva hommikul kell 05.30, 06.00,
isegi varem.
Sa teed... Teed 14 tundi tööd.
Näitlejatel on 12-tunnine graafik ja alustad kell 08.00,
alustad järgmisel päeval kell 8.00 ja töötad 22.00-ni.
Järgmine päev algab kell 10.00 ja lõpeb südaööl.
Siis lähed sa koju
ja pead seal pähe õppima seitse või kaheksa lehekülge,
neli või viis stseeni järgmiseks päevaks.
Ja reedeti töötad sa kauem.
Reeded kestavad kuni kaheni või kolmeni hommikul.
Mõnikord nägime me laupäeva päikesetõusu.
Ja esmaspäeval kordub see kõik jälle.
Ta andis iga teine päev lahkumisavalduse sisse.
Võib-olla, et isegi iga päev. Aga anna talle...
Iga teine päev läksime me baari ja... tead...
Me pidasime iga kord sama vestlust.
Me jõime end purju ja ta ütles: „Mulle aitab.
Ma ei saa... Ma ei tule tagasi."
Ja ma vastasin: „Okei, sinust oleneb 100 inimese karjäär."
Ja ta vastas: „Jah, jah, okei".
Tavaliselt tuli ta tagasi.
Aga mõnel korral kadus ta paariks päevaks ära.
Stress sai temast võitu.
Ja võte!
Ma ütlen sulle siis midagi ebameeldivat.
- Perse. Lõpeta stseen. - Lõpeta.
See kuradi stseen!
Ta ütles, et pidi minema kohtadesse, mis olid tema jaoks...
- laastavad. - Tead mis?
Ja tema jaoks valusad.
HOOAEG 3, OSA 12 „AMOUR FOU"
- Sa oled hull. - Ma olen sinult ainult lahkust palunud.
Tule siia, tule siia.
Kuula mind ja kuula hoolega.
Ära enam helista, ära tee enam midagi. Kui sa mind näed, mine üle tee.
Sest sa oled ohtlik ja ma ei taha sind oma ellu.
Ei, ära... Ära mine, ära mine!
Ma helistan su naisele.
Mis sa ütlesid?
Ma lähen Columbiasse. Ma räägin su tütrele meist.
Hoidsin end kaua ärkvel, et end
lihtsamini vihaseks ajada...
see töötas väga hästi.
Maga kaks-kolm tundi päevas
enne eriti vägivaldset stseeni.
Siis ajab sind kõik marru.
Kuula mind nüüd.
Ma tapan su ära, kui sa mu naise või pere lähedale lähed.
Said aru? Ma tapan su ära!
Tapa mind! Tapa mind, vitupea...
Tegin palju veidraid asju, tagusin oma pead vastu seina.
Tegin seda, mida oli vaja teha.
Võid näiteks panna kinga sisse terava kivi,
kõnni sellega terve päev ringi. See kõlab napakalt, aga see töötab.
Oled tige.
Ja vaikselt saad sa emotsioonid kergemini kätte.
Aga ma pean selleks üksi olema.
Mulle ei meeldi enne töö tegemist
palju jutustada.
Ma jõin kuus tassi kohvi.
Ma ei soovitaks seda kellelegi, aga... See ajas mind vihale.
Ma proovin ükskõik mida oma näitlemise nimel,
kuid veendun, et keegi haiget ei saaks.
Kuradi sitt lits!
Kurat võtaks, Tony!
Okei, meie kord, nii et...
- Saime kätte... - Lahe.
Ta peksis auto sisemust, et stseeniks ette valmistuda.
Ta nukkidel olid sellest sinikad.
Ta pidi seda kõike tegema.
Jim tegi oma kätele liiga, kui ta koputaja ära tappis.
Nööriga, või mis iganes see ka ei olnud.
Ta oli pühendunud oma tegelaskuju usutavaks tegemisele
ja see tähendab enamikel juhtudel oma töö koju võtmist.
Näitlejana pole see alati hea mõte.
Jah, ma usun, et see oli talle koormaks.
Kui sa ütlesid: „Ta väitis, et see oli tema jaoks raske."
- Ja ma vastasin: „Nii ta ütles." - Jah, just.
Targutan ma mingil määral, sest ilmselgelt
oli ta elus tol hetkel
- ka teisigi raskusi. - Just.
Ja tal olid probleemid, millest nüüd on enamik teadlikud,
ja mis jätkusid.
Kuidas sellisest võttest taastuda?
Hakka jooma. Ma ei tea, ma ei tea.
Me korraldasime talle sekkumise minu New Yorgi korteris,
selleks, et ta läheks...
asutusse, saaks sõltuvusravi.
Meie vahel oli selleks ajaks palju halba verd.
Plaan oli, et ma kutsun Jimmy enda juurde,
et saaksime oma kanad kitkutud.
Ja siis ta saabus.
Eelmine päev oli meil olnud proov.
Ta õde... kõik olid seal ja ta kõndis sisse,
nägi meid kõiki seal, ütles: „Perse küll".
Ja ta jalutas lihtsalt välja. Kõik hüüdsid: „Jimmy, Jimmy."
Ta vaatas mulle otsa, ütles: „Vallanda mind,"
ja lahkus.
KELLAD TONY JAOKS
GANDOLFINI RÜNDAS #1 FÄNNI!
Jimil olid, nagu meil kõigil, oma probleemid.
Ja selle sarja käigus muutus ta elu dramaatiliselt.
Rahu, mees.
Hoia minust eemale. Said aru?
Jah, rahune maha.
Ma peksan su näo sodiks!
Ta oli küllaltki tundmatu näitleja
ja järsku sai temast suur staar, keda tundsid kõik.
Ta privaatsus hävis
ja see oli kindlasti tema jaoks tundmatu olukord.
Ta oli igal pool tähelepanu keskpunktis.
Ta ei sulandunud rahvamassi.
- Lõpeta, mu laps on siin! - Komm või pomm!
Ta ei olnud üldse Tony Soprano moodi.
Ta oli väga vaoshoitud.
Ta kandis sandaale ja kuulas Green Day'd ja AC/DC't.
GANDOLFINI MÄNGIS FÄNNI KUTSIKAGA
- Mis tõugu ta on? - Chihuahua spits.
Oli kummastav, et paljude fännide jaoks
oli Tony Soprano nende eeskuju, mis on omamoodi hirmuäratav.
Võimalik, et ta tundis, et inimesed ei tee
temal ja Tony Sopranol vahet.
Ta on hea inimene, kuid väga keeruline.
- Kas sa soovid midagi öelda, James? - Ma arvan...
ja ma pole selles kindel, aga ehk oli temas rohkem Tony't,
kui ta tunnistada tahtis, ehk oli see roll tema jaoks liialt kerge.
- Kas ma tohin sulle midagi öelda, Tony? - Ma ei saa ju keelduda.
Terve eelmine aasta olen ma unistanud,
fantaseerinud ja armastanud Furiot.
Ta rääkis sinuga. Oh sa vaeseke!
Ma tundsin, et lähen talle korda!
Sa küsisid mult enne,
mis Irina nõo sinust paremaks teeb.
Ja ma mõtlesin järele,
sest see oli päris hea küsimus.
Jah, ta on päris seksikas,
aga see pole kõik.
Mul on temaga millestki rääkida!
Ma olen siin! Sa saad minuga rääkida!
Millest? „Too need kuradi toolid alla" ja „Pane allkiri usaldusfondile"?
Ta on täiskasvanud naine, kes on elu näinud!
Ta on üksi olnud, ta on võidelnud ja rabelenud!
Ja mina ei ole, on nii?
Kelle süü see on?
Kes halas ja kaebles, sest ma tahtsin
- maakleriks hakata? - Sa istusid 20 kuradi aastat niisama
kliimaseadmega mängides, nõudmisi esitades ja vingudes.
Sa vingusid mulle!
Vingusid oma preestrile! Perse!
Ja inimesed ütlesid: „See sari muutus süngemaks". Ja... Jim samuti.
Jeesus ütles talle:
„Mina olen ülestõusmine ja elu.
Kes minusse usub, see elab...
isegi kui ta sureb.
19. JUUNI 2013, KUUS AASTAT PÄRAST SARJA LÕPPU
SURI JAMES GANDOLFINI 51-AASTASELT, INFARKTI TÕTTU.
Ükski, kes elab ja usub minusse,
ei sure alatiseks."
Jim, mida sa tahaksid taevaväravatel kuulda,
kui Jumal päriselt olemas on?
Võta ohjad enda kätte, ma tulen varsti tagasi.
- Ei, ei, ei. Ei, ei, ei. - Just nii.
- Just nii. Just nii. - Ei, ei, ei.
Ära seda muuda.
- Okei. - See on liiga hea. Liiga hea.
Mõtle, mida ma sellega teha saaks.
See oli aastaid pärast sarja lõppu. Ta agent helistas mulle.
Ja ta ütles...
Ta oli... Ma ei taha öelda tundetu.
Ta oli väga otsekohene.
- Olid sa üllatunud? - Ei.
Kallis Jimmy...
Su pere palus, et ma su matustel räägiks,
ja see on minu jaoks suur au.
Ma kirjutasin traditsioonilise kiidukõne,
kuid see kõlas nagu halb seriaal.
Nii et ma kirjutasin sulle kirja,
kuid kuna ma loen seda publikule,
proovime me alustada väikse huumoriga.
Me olime võtetel stseeni filmimas ja sa pidid
ukse vihaselt avama ja sulgema
ning siis rääkima.
Kaamerad alustasid filmimist ja sa avasid külmiku ukse
ja lõid selle kõigest väest kinni ja siis tegid sa seda uuesti,
üha uuesti ja uuesti, elasid kogu oma viha selle külmiku peal välja.
Me pidime stseeni lõpetama.
Ma mäletan, sa ütlesid: „See roll, see roll,
viib mind süngetesse kohtadesse ja paneb mind tegema
süngeid asju. See on..." Ja ma mäletan, et vastasin:
„Kas ma käskisin külmiku hävitada?
Kas stsenaariumis oli kirjas "Tony hävitab külmkapi"?
Seal on kirjas "Tony paneb külmiku ukse vihaselt kinni".
Sina aga hävitasid terve külmiku."
Veel üks mälestus sinust on
liiga kuumadelt suvistelt võtetelt,
rõskes New Jerseys.
Sa istusid alumiiniumist rannatoolil
ja sul oli niiske rätt pea peal.
Ja mind täitis armastus.
Ma teadsin siis, et olin õiges kohas.
Sest...
Ma ütlesin: „Vau, viimati nägin ma oma isa nii istumas,
ja mu itaalia onud istusid suvel nii,
ja ka mu itaalia vanaisa,
selles samas New Jersey kuumuses."
Ja ma olin uhke meie pärandi üle.
Nähes sind nii, tundsin ma meie pärandi üle uhkust.
Kuigi ma olen sinust vanem, olid sa mulle
kui venna eest.
Nüüd räägime kolmandast mehest meie vahel.
Mina, sina ja veel üks mees.
Inimesed ütlesid alati: „Miks me Tony Sopranot nii armastasime?
Ta oli halb inimene."
Ma arvan, et nad nägid teda väikse poisina.
Nad tajusid ja armastasid seda poissi. Ja nad tundsid ta armastust ja valu.
Ja sina tõid selle armastuse ja valu ekraanile.
- Võtame uuesti. - Uuesti.
Kas sa nägid Jimi esitletud Tony tegelaskujus
iseennast?
Lõpupoole, jah.
Ma märkasin, et olime mingil kummalisel kombel
kokku sulandunud.
Eksisteeris kaks Davidit.
Ta võis olla enneolematult naljakas.
Ta oli väga, väga üllas, kui ta seda olla tahtis.
Aga see inimene,
kes sundis meid tahtlikult süüd tundma...
sest ta oli mornis meeleolus
või õnnetu...
või sundis meid teda õnnelikuks tegema...
ma ei allunud sellele.
Pärast teist hooaega jätsin ma saatega hüvasti.
Ma olin õnnetu.
Ja suur osa sellest tuli toksilisest töökeskkonnast.
Me lahkusime kirjanike toast ainult selleks, et võtetele minna,
mis oli omamoodi...
väsitav õudusunenägu.
Me pidime tegema ränka tööd. Kõik selleks, et seal kohal olla,
ja panustada vaid asjadesse, mis ei olnud...
Lõpu poole ei olnud ma enam hingega asja juures ja David märkas seda, sai vihaseks.
Ma tõesti tegin paar suurt viga.
Kui ta mind lahti lasi...
olime me selles... Oh, see oli jube. Ja ta...
Ma olen süüdi kõiges, milles David mind süüdistas.
Ma segasin vahele, kui ta teiste inimestega rääkis.
See oli üks minu pahedest. Aga ma tegin teisigi vigu.
Ja see oli...
See oligi kõik, mis meie vahele tuli,
sest ta nõudis häid kombeid.
Sa pidid õigesti käituma. Ta oli selles mõttes väga range.
Tal oli käitumis- ja rahukoodeks asjadest,
mis olid vastuvõetavad ja mis ei olnud.
Ja ma arvan, et ma...
Ma muutusin ilmselt
mustaks auguks, mis meenutas talle
tema ema.
Kirjanike toas valitseb koostöö,
kuid nägemus on vaid sinu oma.
Kas see häiris inimesi?
Ütleme nii. Ma sain mõnikord väga vihaseks,
sest kellelgi ei olnud häid ideid.
Ja ma olen viimasel ajal mõelnud,
ehk oli see nõnda, sest ma ütlesin igale ideele ei
ja motivatsioon kadus.
Sinu suhtumine on teinud
sinust tõhusa juhi.
Aga meil kõigil on pahed, isegi sinul.
Seitse surmapattu ja sinu oma on uhkus.
David on väga kompromissitu,
kuid ma arvan, et kunsti kaitsmise nimel peab kunstnik olema
halastamatu.
Ja nii iga kunstivormiga.
Kogu lugupidamise juures,
sa ei tea, mis tunne on olla juht.
Iga su otsus mõjutab kõike su ümber.
See on peaaegu, et liiga koormav.
Ja päeva lõpuks oled sa sellega täiesti üksi.
Ta oli väga suure pinge all,
sest, tead, sa...
Ta seadis lati väga kõrgele
ja pidi sellest nüüd igal aastal üle hüppama.
Iga hooaeg pidi eelmisest parem olema. Vastama vaataja vajadustele,
pidi olema parem, põnevam, kummalisem.
Ta riskis palju.
Ta mängis veidra ja imetabasega.
- Teeme ehk nii? - Ma tahan koju tulla.
- Mul on mõned karmid tingimused. - Nagu?
- Hobust sa siia ei too. - Miks mitte?
Päriselt? Ta haiseb ja situb terve maja täis.
- Ma koristan ta järel. - Sa ütled seda alati.
See kõik tuli ta südamest ja kujutlusvõimest.
Ja me teadsime, et kasvõi ühe sõna muutmiseks
pidime me Peasilindrile helistama.
- Nii me teda kutsusime. -„Peasilinder"?
Peasilinder kuskil kõrge torni otsas.
Ja me ootasime tema märguannet, „Jah, nii sobib,"
või „Ei, jäta nii nagu on," sest see oli tema jaoks tähtis.
- Ja see oli tema projekt. - Okei.
Me olime seal tema projekti heaks.
- Silmad siia, rahvas! - Meid palgati tema projekti heaks.
Kallista mind.
NJ KUULSUSTE GALERII KÕIK VAJAVAD KANGELAST
David seadis kõige kõrgemad standardid.
Ja need standardid piinasid teda, ta polnud kunagi oma tööga rahul.
Ta oli üks nendest meestest, kes...
„David, naudi seda."
Ole nüüd, mees. David! David, palju õnne.
Kuidas läheb? Tänan, tänan.
- Hea sind näha. Kõik hästi? - Jah.
2023. AASTA OKTOOBRIS SAI DAVID CHASE KOHA NEW JERSEY KUULSUSTE GALERIIS.
Iga paari aastakümne tagant
muudab keegi telemaastikku.
Me olime New Jerseyst, nad ei oleks kunagi osanud arvata,
et meie seda teha võime.
Kompromissitu, järeleandmatu, innovaatiline,
idealistlik, häbitult romantiline
ja samas ka küüniline ja ennasthävitavalt vastuoluline.
Teisiti öeldes, mulle meelt mööda mees.
Anna liha asemel mulle must mets.
Kuradi unenäod, Jeesus Kristus.
- Ma tahan sinuga unenägudest rääkida. - Kõik on korras.
Unenäod ja filmid on meile nii lähedal, et saame minna
siit toast ükskõik kuhu.
- Okei. Saad vabalt rännata. - Jah.
Võtke ta kinni!
Ole nüüd, Ton, sa pead üks päev tõele näkku vaatama.
- Mind ei huvita. - Varsti peab see sind huvitama.
Ma nägin pikalt sama unenägu, milles ma olin kellegi mõrvanud.
Ja selle teo raskus surus mu õlgadele liialt hilja.
Ma küsisin endalt unenäos: „Miks sa seda tegid?
Sa viskasid kõik tuulde. Su elu on nüüd läbi.
Miks, kurat, sa seda tegid?"
Ja nüüd, uudised.
Tahad seda proovida?
"Sopranodes" olid unenäod olulisel kohal, sest
Tonyl pidi situatsioon alati
- kontrolli all olema... - Just.
- ...aga oma unenägusid kontrollida ei saa. - Ei saa.
HOOAEG 6, OSA 2 „LIITU KLUBIGA"
Mida tahtis Tony Kevin Finnerty unenäos öelda?
Mida kuradit?
See ei ole mu rahakott. Oh ei.
Ta küsis: „Kes ma olen ja kuhu ma teel olen?"
Ja ta oli kabuhirmus.
Tonyl oli südametunnistus ja see oli tema saatuslik viga.
Meile avaldab muljet mees,
kelle müügitiim võitis 12 korda järjest suure auhinna.
See pole nii muljet avaldav. Kindlasti on ka minust paremaid.
Nagu David kord ütles: „Teises elus oleks Tony mees,
kes müüb aiamööblit Garden State Parkways."
Kevin Finnerty oli esimene alternatiiv
Tonyle.
Ma tulin siia, sest lootsin, et aitate mul Finnerty üles leida.
Mul on ta rahakott ja ta portfell, aga ma pole tema.
Ükspäev sureme me kõik ja siis oleme me kõik nagu see puu seal.
Ei mingit mind ega sind.
Oma südames tegi ta õigel ja valel vahet.
Ja see on tema töös vale suhtumine,
sest kui õige ja vale sulle muret teevad,
jäädki sa selliste asjade pärast muretsema.
Nägin eile jubedaid unenägusid. Olin kui palavikusegane.
Ma lasin ühe mehe maha. Ta on mu sõber.
Oli huvitav näha, et Tony sai teraapias end väljendada.
- Ma olin... - Vihane.
Jah, just, vihane. Sa tead kõike.
Sa ei ole kunagi oma vihale vastu astunud ja see on su karistus.
Kõike ohtlikum inimene sinu elus oled sina ise.
See on lihtsalt inimeseks olemine.
Mõned inimesed hävitavad ennast rohkem kui teised.
Neela alla nagu tablett.
Ja hiljem ka peyote,
mis oli tema jaoks veel üks viis asju suuremas plaanis vaadata.
Ma mõistan.
Ma mõistan! Ma mõistan! Ma mõistan!
Iga osa alguses istusime me laua ümber
ja lugesime stsenaariumi koos läbi.
Aga me kõndisime kõik sisse küsimusega, „Kas kõik on korras?"
Nagu... „On see sinu viimane osa?"
Sa ei teadnud kunagi, kes järgmiseks paariks osaks
tööle jääb. See oli naljakas.
Me ütlesime, „Hei, ei, kõik on hästi."
Me kõik kartsime seda.
Jah, poisid küsisid alati: „Kes järgmisena läheb?"
Kui David su lõunale kutsus, teadsid sa,
et saad kohe kinga.
Telefonikõne Peasilindrilt.
Aga tema oli meie ülemus.
Kas sa nägid end Tonys, sest te olite
mõlemad liidrid?
- Sest sa pidid... - Ma olen nii mõelnud.
- Sa tapsid ta, sitapea! - Kui keegi pidi sarjas surema...
Pidin ma seda näitlejale ütlema.
See oli minu jaoks raske.
Jeesus Kristus.
- See viis inimesi endast välja. - Ma pean maha istuma.
- Ma ei suuda enam seista. - Osad neist lausa anusid.
Kas ma tohin, Tony?
See on nende töö, elatis.
Vincent Pastore, Big Pussy, me võitlesime tema eest.
„Ära tapa teda, ära tapa teda, David. Anna talle veel üks hooaeg."
Teate, mis? See on sari maffiast. Inimesed peavad surema.
Ah perse.
Adriana.
Ma proovisin seda kõike mitte südamesse võtta.
Mis temast?
Võmmid.
Ma proovisin mõelda nagu Tony: „Ta peab minema."
Jeesus Kristus.
Olime otsustanud, et Adriana hakkab FBIga koostööd tegema.
See oli tema lõpu algus.
See ei lõppe Adriana jaoks hästi.
Ma ajan selle asja korda.
Istusime Davidiga maha ja ta ütles: „Me filmime seda kahte moodi.
Ühes võttes pääsed sa minema
ja ühes saad sa surma
ja enne esilinastust ei saa keegi teada, kumb eetrisse läheb.
Meil on võtetel probleeme konfidentsiaalsusega,
keegi ei tohi teada, mis tegelikult toimub."
Ja ma ütlesin: „Aga ma suren ja kaotan oma koha sarjas."
Ja ta oli...
Ma olin uue töö vastu võtnud, sest ma ei teadnud,
ja mul oli hirm, ta oli väga vihane...
sest tõde pääseb välja.
Kuid ma pidin selle töö vastu võtma. Ma ei uskunud, et enam näidelda saan.
Ma olin viis hooaega Adrianat mänginud.
Selline tegelane jääb näitlejat terveks eluks kummitama.
Ma teadsin, et mind koheldakse nüüd stereotüübina.
Ja ma mõtlesin:
„Minu jaoks on parim see töö kohe vastu võtta."
HOOAEG 5, OSA 12 „PIKK PARKIMINE"
- Hallo? - Jah. Siin mina.
Jeesus, ma ei tea, kuidas seda öelda.
Christopher proovis end ära tappa.
- Issand Jumal, on temaga kõik korras? - Jah.
Ta oli Ramapos. Võttis mingid rohud sisse,
võmm leidis ta mingi söökla vetsus
ja nad viisid ta haiglasse.
Ma olen praegu teel sinna
ja ma saadan Sil'i sulle järele, okei?
Jeesus Kristus.
Nii kurb, kui mu minek ka ei olnud, olin ma selleks valmis.
Ma teadsin et... see pidi nii olema.
Oli keeruline nii tegelaste kui ka näitlejatega hüvasti jätta.
See polnud vaid Adriana, vaid ka Drea de Matteo.
David ei tahtnud teda maha lasta, sest ta armastas teda.
Miks sa nutad? Kõik saab korda.
Ma ei suutnud Adriana mõrva vaadata.
Ma ei oleks seda vaadata suutnud.
Me muutsime tema jaoks sarja stiili.
Kõik teised ohvrid tapeti ekraanil.
Me hakkasime sellest rääkima:
„Kuidas me ta tapame?"
Me ei suuda teda ekraanil mõrvata...
ALIK SAKHAROV PEAOPERAATOR
...seega peame leidma poeetilise ülemineku.
Ta ei hakka oma elu eest anuma, nii et... Ma arvan, et ta...
- Kaamerad käivad, kutid. - ...käitub pigem nii.
Võte!
See oli mu elu kõige keerulisem stseen.
Ta on nii üllas.
Ta ütles: „Ärge minuga leebed olge.
See on minu viimane stseen.
Lõpetame pauguga, eks?"
Ma ütlesin: „Stevie, me peame hea stseeni tegema.
Ma olen lits, sa oled mafiooso, võta mu juustest kinni
ja anname minna."
Ei.
Oh, ei. Ei, ei.
- Tule nüüd, tule nüüd. - Ei, ei!
- Palun, palun. - Kuhu vittu sa lähed?
- Tule. Tule nüüd, kuradi lits. - Ei! Ei! Palun!
Ei, ei, ei!
Ei! Ei!
Kirjutasin selle stseeni nii,
et kaamera liigub taevasse
ja ühineb kaameraga, mis liigub alla, Tony ja Carmela peale,
teises stseenis.
Tony ja Carmela on sarja lõpustseenis põhjusega metsas.
Ja Carmella räägib selle maatüki ostmisest.
- Jah, see on imeilus maalapp. - Ja selle vaatega?
See on väärt 600 000 dollarit. Hindaja tuleb teisipäeval.
Ja ta mõtleb ainult Adrianast.
Vahepeal mõtlen ma nende tegelaste kurbuse üle
ja see ajab mind nutma.
See oli ka Drea de Matteo lõpp.
Drea ei olnud enam meiega.
- Kas kõik on korras? - Jah, jah. Minuga? Jah. Täiesti.
Millal sa sarja lõpu peale hakkasid mõtlema?
Sarjal oli seitse hooaega,
aga neid kutsuti 6Aks ja 6Bks,
et HBO ei peaks näitlejatel palka tõstma.
Lepingu järgi oleks nad pidanud
seitsmenda hooaja eest palgalisa saama.
Lõpp!
Kaks aastat varem oli Chris Albrecht mulle öelnud:
„Sa pead hakkama mõtlema, kuidas see
sari lõpule viia."
Ma ei olnud sarja lõpust varem mõelnud.
Tead, kui saade tühistatakse. Ma ei tea.
See juhtub enamike... kõikide sarjadega.
Uued hooajad tühistatakse.
Aga see oli midagi muud.
Sa olid esimese osa režissöör,
peale seda jätkasid sa vaid kirjaniku ja produtsendina.
Kuid sa otsustasid viimaseks osaks taas režissöörina naasta.
Jah. Alikiga, sama operaator.
- Me olime mõlemad arenenud. - Okei.
- Kümme aastat oli möödunud. - Pikk aeg.
Jah. Ma arvan, et viimase osa ajal
rääkisime me palju 2001st...
2001: KOSMOSEODÜSSEIA STANLEY KUBRICK
...vaatepunktist, mis muutub segaseks,
sest sellesse ilmub tegelane.
Astronaut näeb iseennast.
Tal on skafander seljas ja ta laskub läbi peegli iseendasse...
ta pöörab ringi ja seal ta seisab, ilma skafandrita.
Siis sööb ta õhtusööki, ta on vana ja üksinda.
Ta vaatab enda selja taha ja näeb iseennast voodis,
vana mehena.
See lihtne tehnika on mind alati paelunud.
Ja selle osa jaoks...
HOOAEG 6, OSA 21 „TOODETUD USAS"
...Tony, terve aeg, ükskõik kuhu ta ka ei läheks,
astub iseenda vaatepunkti.
See pani mind mõtlema ajast...
ja surma lähenemisest.
Härra? Härra? Vabandust.
Või millegi lähenemisest.
Selles on midagi müstilist.
Minu idee
viimase stseeni jaoks käis minuga pikka aega kaasas.
Tony läheb läbi Lincolni tunneli tagasi Manhattanisse,
tal on seal kohtumine, kus teda ootab surm.
Noh, ma ei teadnud siis veel, et teda ootab surm,
aga midagi head sealt tulla ei saanud. Surm pidi tulema.
Publikuna oleks sa mõelnud:
„See küll tema jaoks hästi ei lõppe."
Aga väike kahtlus jääks alles.
Siis aga sõitsin ma siin mööda Ocean Boulevardi,
ma nägin seda sööklat ja mõtlesin:
„Ehk peaks lõpp saabuma kohas, kus nad pidevalt einestavad."
Vaikust, palun. Vaikust!
Ma ütlesin: „Mängime stseeni ajal lugu ’Don't stop believin’''.
Vastus oli: „Mine perse, päriselt või?
Seriaali viimases episoodis?"
Kõigil olid rusikad püsti.
Ja ma ütlesin: „Otsustasite just minu eest."
- Hei. - Hei.
See polnud selleks, et vastuoluline olla.
- Mis täna hea välja näeb? - Ma ei tea.
Mida rohkem ma sellega töötasin,
seda rohkem kuulsin ma selle laulu sõnu.
„Film ei lõppe kunagi. See aina jätkub ja jätkub ja jätkub."
Mõtlesin: „Vau".
Terve see osa on kui ring.
Jäi tunne, nagu naaseksid esimese osa juurde.
Minge tagasi.
Plahvatav grill, plahvatav auto.
Kui sulle see ramp ei meeldi, ehitan ma sulle uue, eks?
Äkki on asi puidus.
Ka mina nägin selles ringi. Nagu esimene, nõnda viimanegi.
Hei, hei, lapsed. Tulge siia, tulge siia.
Selles kajastub elu muster,
mis kordub üha uuesti ja uuesti.
Tead, mõnikord...
- on elu ilus. - Elu on tihti ilus.
Ja söökla stseenis on suur osa vestlusest:
-„Mäletad kui..." - Just, just. Jah, jah.
Minu pere terviseks.
- Esimeses osas ütles Tony... - Sa tuletad meelde neid väikseid hetki...
nagu see siin...
mis olid head.
Ära mossita.
- AJ tuletab seda talle meelde. - Keskendu headele aegadele.
Ära ole sarkastiline.
Kas sina mitte ei öelnud seda? Proovi mäletada häid aegu?
- Ütlesin või? - Jah.
See on mingis mõttes tõsi.
See stseen on nagu püramiid,
mida me aina kõrgemaks ehitame.
Sa vaatad, kuidas asjad lihtsalt järjest juhtuvad.
Ta üritab parkida, seal on palju inimesi,
palju tegelasi, mees Members Only jakis.
Muud võimalikud ohud jalutavad sisse.
Sööklastseenis tõusevad pinged.
Me oleme millegi ootuses.
Ma tellisin ühe portsu terve laua jaoks.
Ja siis läks ekraan mustaks. See oli nii järsk ja kummaline.
See rabas kõik vaatajad jalust.
Ma hakkasin inimestele helistama ja küsima: „Kas mu telekas läks katki?"
Ma olin Jimiga ja Jim ütles: „See ongi kõik?
See ongi kõik?" Ta ei suutnud seda uskuda.
- Jim ei teadnud? - Ei!
Kas ta oli vihane?
Ta oli šokis nagu kõik teisedki.
„See ongi kõik.
See on jutu lõpp."
Ja ma mõtlen: „See on David. See on kuramuse David.
Just nii tahtiski ta seriaali lõpetada.
Ta ei taha, et inimesed teaks, mis toimub."
Ma mõtlesin faktist, et universum on lõpmatu.
Inimene võib surra, aga maailm keerleb edasi.
Film jätkub endiselt.
Lõpp toob endaga kaasa teadmatuse.
Mis jätab sarja lõpu
poeetiliselt avatuks.
Lugematul hulgal inimesi on mulle öelnud...
„Me teame, et sa tead. Mis tegelikult juhtus?"
Vanity Fair kirjutas "Sopranode" kümnenda aastapäeva puhul artikli.
Nad tulid minu juurde ja ütlesid:
„Kuidas see lugu päriselt lõppeb?"
Sul on... Tead...
Ütlesin: „Okei, hea küll, ma ütlen teile.
Osa lõpus ütles režissöör "võtted läbi"
ja näitlejad läksid koju."
Mis oleks see võinud olla? Tony surm?
- Tema pere häving? - Ja kõik ütlevad: „Jaa!"
Grandioosne lõpp, millel pole mõju ega tähendust,
sest 20 minuti pärast oled sa sarja unustanud.
Filosoofiline, avatud lõpp aga,
mille me ka kirjutasime,
teeb seriaali surematuks. See on lahenduseta mõistatus.
Igaüks mõtleb ise oma lõpu välja.
Ta suri vanadusse.
Keegi tuli vetsust välja ja lasi ta maha.
“SOPRANODE” LÕPP, UUS ARUTELU
Kõik seisavad viimast korda veemasina juures ja ütlevad...
„SOPRANODE“ FINAAL... UNUSTA ÄRA!
„Ma ei suuda uskuda, mida ma just nägin."
RAISATUD KAHEKSA AASTAT?
-„Mis juhtus? Mis juhtus?" - Me jätsime vaatajale midagi.
Me jätsime neile lahendamiseks mõistatuse.
„Okei ja kuidas ma selle lahendan?" Vaata seriaal uuesti läbi.
Kas sa tundsid, et lõpp saabus õigel ajal? Olid sa sellega leppinud?
Olid sa kurb? Või tahtsid sa midagi muud ette võtta?
Kui jah, siis mida?
Ma tahtsin järgida unistust, millega Hollywoodi tulin.
Ma tahtsin filme teha.
AASTAL 2012 VALMIS DAVIDI ESIMENE TÄISPIKK FILM
„NOT FADE AWAY", PEAOSAS JAMES GANDOLFINI.
Ja kindlasti oli mul küllalt "Sopranode" tegemisest.
Lõpp oli käes. See tundus õige. See oli läbi.
Hea küll, kutid, läki. Nii. Hea küll, alustame.
Aja möödudes hakkasin ma neid inimesi igatsema.
Nad olid nagu mu perekond.
Ja ma igatsesin probleemide lahendamist.
Kirjutada on üks asi, hoopis teine aga mõelda, mis müts kellelgi peas on.
Punane müts?
Ta müts ei saa olla punane, sest kellegi teise müts juba on.
„Me ei saa siin filmida, sest siit näeb Shelli silti."
Või monteerimise ajal: „Miks must?
Miks on lõpuekraan must?"
HOOAEG 3, OSA 2 „PROSHAI, LIVUSHKA"
Näiteks see stseen Meadow’ ja AJga.
„Peatun metsas talvisel õhtul."
Issand, ma olen nii õnnelik, et ei pea enam keskkoolis käima.
Sa oled seda lugenud?
See oli kaua aega tagasi. AJ tegi kodutööd.
Mida see tähendab?
Ma pean homseks analüüsi kirjutama.
Mida see tähendab?
„Mets on ilus, pime ja lai, kuid mul on kodu silme ees
ja kodutee jalge all"?
Selle luuletuse nimi on „Mets talvisel õhtul".
- Robert Frost? - Jah, Robert Frost.
- Ja ta ütleb... - Mis seda põldu katab?
- Lumi. - Jah!
- Ja lumi on mille sümbol? - Jõulude.
Tule taevas appi. Külm?
Lõputu valge tühjus?
- Ma ei tea. - Surm.
- Ma arvasin, et surm on must. -„Ma arvasin, et surm on must."
Ka see oli mu mõtetes lõpustseeni kirjutades.
Nüüd ütlevad inimesed: „Ta tunnistas, et Tony sai surma."
Tegelikult aga...
Subtiitrid tõlkinud Moonika Illisson