Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Pamatuji si na poslední zimu před válkou,
kdy jsem viděla rodiče se naposledy bezstarostně smát a bavit.
Pojedeš sama.
Společně s německou rodinou, se kterou se naši přátelili,
jsme všichni lyžovali na kopci, kterému se v kraji říkalo Klobouk.
Můj brácha Jíra a jeho nejlepší kamarád Jochen
se těšili, že budou spolu ve škole sedět v jedné lavici.
Ale pak se všechno změnilo.
Jíra a Jochen už spolu nesměli kamarádit ani lyžovat.
Všichni Němci, včetně Jochena a jeho rodiny, teď bydleli v Reichu,
zatímco my jsme zůstali za hranicí v protektorátu.
Počátkem února 1945 se fronta přiblížila i do našeho kraje,
ale nacisti si porážku nechtěli připustit.
Tak, tady.
To jsou německý zběhové.
Pochytávají je všechny. Říkal mi to táta.
A co vlastně s nima bude?
Zastřelí je.
Ani zákaz rodičů nezabránil Jírovi,
aby neutíkal přes hranici za německým kamarádem Jochenem.
Mám za ním vyběhnout?
Ále, ať si dělá, co chce, bratříček.
Na ten osudný den, který nám všem změnil život, nikdy nezapomenu.
- Pokračujte. - Hyjé!
Hele, zajíc.
Zajíčku, nechoď sem.
- Copak jsi slepý? - Sakra!
Ruce vzhůru!
Hrabe ti?
Na hranicích stříleli na zajíce.
Málem mě trefili.
Hlavně, že s tebou nemusím sedět v lavici, smraďochu.
Tak se podívej na ty naše kluky.
To jsou blázni, co?
Hyjé! Pojď Bubi, pojď.
Uíí!
Bum!
Jíro, co blbneš?
Jau!
Povolali mě.
To máš vlastně štěstí, s tou nohou.
Až tě uvidí, vrátí tě zpátky.
Berou už i mrzáky.
Když odmítnu, popraví mě jako zběha.
O Jochena se neboj. Postaráme se.
Rozhodl jsem se, že ho pošlu k Helze.
Pokud se pamatuju, tak od vás utekla s esesákem.
Ale pořád je to máma.
Jak myslíš.
My jsme tady. Pořád.
- Jsi celej? - Jo, snad jo.
Ujela mi lyže.
Vidím ji. Támhle dole.
- Doprčic! - Potichu!
Co to je?
Horští myslivci! Hledají partyzány a zběhy.
Už jich pár chytili. Dneska ráno před školou je přivezli.
Mají dobrý lyže.
Dělej, jdeme hledat lyži. Nastup si na špačka.
Hele!
Asi nějaký raněný zvíře.
Dělej, zdrhej!
Kdo to asi je?
Kdo to asi byl, ne?
Je mrtvej!
A co když není?
Jochene!
Jste Němci?
Já... Já Čech.
Vy jste Němec?
Ne. Ne, ne.
Je to Němec. Teď nás oba zastřelí.
Jsem ti říkal, že sem nemáme chodit.
Na Němčoura je dost tmavej.
Vy jste Američan?
Ne, ne, ne.
Bude nejspíš z Afriky. Tam jsou takoví lidi.
Angličan?
Ne. Jsem Francouz.
Co by tady dělal Francouz?
Nevím.
Takhle se nikam nedostaneme.
Počkej tady s ním.
- Kam jdeš? - Zajedu pro tátu.
- Pozdrav Pánbů. - Pozdrav Pánbů.
Co se děje? Jochene!
Tady pomůže jen doktor.
Proč, tati?
To ti přeskočilo, scházet se s Jírou?
Co jsem ti říkal? Je Čech, ty jsi Němec!
Pane Erlebachu, za to Jochen nemůže.
Táto!
Stát!
Prr!
Kluci lyžovali na kopci a narazil do stromu.
- Jeďte. - Hyjé!
Jíro, promiň, jinak to nešlo.
Taky jste mě mohl varovat, že mi jednu fláknete.
To bych riskoval, že uhneš.
Já bych neuhnul, kdybych věděl proč.
Hyjé!
Prr!
Jíro! Co se ti stalo?
Jíra bude v pořádku.
- Dobrý večer, pane Soukup. - Jak pro koho.
- Tati, není to tak, jak to vypadá. - To si ještě povíme.
Jíro, proboha! Kdo ti to udělal?
On.
Karl?
Kluci ho našli v lese.
Kdo to je?
To je cikán?
Ne, to je pilot.
Německej?
Francouzskej.
Jochene, vypřáhni.
Pojď do domu, Jíro.
Pojď k mámě.
Vašíku, domů.
Vemte ho k Aničce do komory.
- Pojď se mnou. - Jo.
- Ta je jeho, někam to schovej. - Jo.
Anka?
- Dojdi pro doktora Holubce. - Co mu mám říct?
Co asi? Že tady máme francouzskýho pilota.
Boženko!
Upaluj!
Vašíku, nepleť se tady.
Kampak běžíš takhle sama?
Nastup. Svezu tě.
Ne, děkuji.
Nastup.
Mě se nemusíš bát.
Kam to bude?
K doktoru Holubcovi. Bydlí u kostela.
U vás někdo stůně?
Bratr. Byl na lyžích, narazil do stromu a rozbil si nos.
Děkuju.
- Děkujeme moc. - Za málo.
Ten Němec! Jde sem. A jde po mně.
Sedni si.
Dobrý večer.
Mé jméno je Gollwitz. Vedu zdejší jednotku myslivců.
Co tady děláte? Žijete přece v Říši.
Přivezl jsem Jíru.
Hm.
Pane Gollwitz, dejte si polívku.
Hm.
Však já vám, kluci, rozumím.
Taky jsem takhle dováděl, ve vašem věku.
Podívejte.
To je moje rodina. Před válkou jsme žili ve Varnsdorfu.
Tady.
Kurt a Leni.
Pěkné.
Scházet v Reichu se nesmíte. Tečka.
A z toho vyplývá co?
- Že je to zakázaný. - Jau!
A co je zakázaný, to se nedělá.
- Co se to? - Nedělá.
Boženko, to je pro případ, že by měl nesnesitelné bolesti.
Ale myslím, že bude stačit sníh. Ledovat a bude to dobrý. Jo?
Odvezu vás, doktore.
Děkuju.
Doktore, já potřebuju, abyste mě taky prohlídnul.
Mívám bolesti, tady.
Doktore, já vás potom odvezu.
Děkuju. Dobře.
Poštmistra Tománka znáte?
Kdybyste se se mnou chtěli vidět, tak tam bydlím.
Položíme ho, jo? Václave, chytněte tu nohu.
Ještě.
- Ještě, pojďte. - Ach!
Dobrý. Ta noha,
to je hodně špatně.
Jak se jmenuje?
Jak se jmenujete?
Pierre.
Musíme ho co nejdříve dostat do nemocnice.
A nemohl by zůstat tady a vy byste ho sem chodil ošetřovat?
To v žádném případě, Aničko. Tohle je na operaci.
V nemocnici v Lejkovci znám starýho Vičana. Je z odboje.
- Ale jak ho tam dostaneme? - A vy byste ho tam nemohl odvézt?
Ne.
Včera mně dvakrát zastavila hlídka.
To si nelajsnu.
Promiň.
Můžeme?
Není to dobrý, Boženko. Hrozí mu otrava krve.
Musí okamžitě do nemocnice. Jinak je po něm.
Pierre je pilot. Když ho najdou, hned ho zastřelí.
Ráda jsem tě viděla, Karl. Jen mi příště prosím nepřizabij dítě.
Jdeme, mladej.
- Zítra zkusím najít padák. - Karle.
Děkuju.
- Hlavně, aby to přežil. - Všichni abychom to přežili.
Ten dlouho nevydrží.
- Tak ho tady taky zahrabeme. - Boženko!
No co? Já to stejně nechápu.
Zrovna u nás se objeví francouzskej pilot?
A ještě k tomu zrakvenej.
A vypadá jak cikán. Ani ho nemůžeme vydávat za našeho.
- Ráno ho odvezu. - Víš, jak daleko je Lejkovec?
- Vím. - No, nejmíň 30 kilometrů.
- To snad není tak daleko. - Teď v zimě?
- To je skoro dvakrát tolik. - To bych neřekl, Boženko.
Sám povezeš raněnýho pilota? Všude jsou hlídky.
Němec ho zachrání a já ho mám nechat zdechnout?
Když zhebne, tak zhebne. To nebude naše vina.
Václave, chceš, aby tě s ním chytli? Vždyť vystřílejí celou vesnici.
Hoď to tam.
Potřebuju si udělat ještě něco do školy. Tak dobrou noc.
- Dobrou. - Dobrou.
A, Anko, nech Pierra spát.
Proč by ho nenechala spát?
- Já nevím, aby ho neokukovala. - Cože?
Vašku, ty tomu nerozumíš.
Pomalu.
Prr!
- Kampak? - Jedu na pilu.
Hm.
Prr!
Tak jo, jedeme.
Snad vám nemusím připomínat, že nikomu ani slovo.
- Mami! Vždyť mě znáš. - To jsi mu neměla říkat.
Tak co teda nemám říkat!
Ty si blbej. Stejně všichni ví, že to vykecáš.
Ty jsi blbej. A s tím nosem ještě blbější.
Hele, Vašíku, je to jednoduchý.
Neříkej nic a nikomu.
Šup.
Pohyb! Tak rychle!
Tohle jsme našli na svahu Klobouku.
Proto čekáme vaši naprostou spolupráci.
Promiňte, znal jsem jednoho, co se v lese zranil.
Ale byl tam sám, hlupák jeden.
Bylo to taky v zimě, jako teď. A zmrznul.
No. A my to uděláme takhle.
Kdo by schovával nebo se jakkoliv podílel na pomoci nepříteli,
bude na místě popraven. Včetně jeho rodiny a přátel.
- Dobrý den, paní učitelko. - Dobrý den.
- Dobrý den, děti. - Dobrý den.
- Jau! - Co se ti stalo?
Měl blbý kecy. Viď, bráško?
- To jsi mu opravdu udělala ty? - Ne! To byl...
Kdo to byl?
Co je ti do toho, ty šmíráku škvarkovej?
Něco jsem slyšel. A to by vás mohlo zajímat.
Ty nás ale nezajímáš, ty mastnej fleku.
Slyšel jsem tátu mluvit s Gollwitzem.
Němci hledají nějakýho pilota.
Edo, co jsi ještě slyšel?
Tak co, Edo?
Budeme kamarádi?
Ale to už přeci jsme, Edo. Jen nám řekni, co ještě říkali.
- Že u nás bude bydlet víc lidí. - Jakejch lidí?
No, ti vojáci. Budou hledat toho pilota po všech chalupách.
A kdy přijedou?
Za nějak dva, tři dny. Máma už připravuje, co jim uvaří.
Co vy tam? Máte už být v lavicích. Edo!
Zopakujeme si vyjmenovaná slova po „v“.
- Ne! - Ale no tak!
Potom se vrhneme na dravce, jak jsem slíbila. Edo, pojď.
- Po škole hluchá bába. - Předvedeš se. Šup!
- Pozdrav Pánbů. - Pozdrav Pánbů.
Pozdrav Pánbů.
Jíro, jdeš pozdě.
Vašku, běž pomoct paní Pečínkové.
- Všichni musí být spolehliví. - Já vím.
V Hejskovicích jsou Barka s Jarkou. Ty jsou tutový.
A mají strejdu veterináře.
V Mlčově je Honza Petříků a Franta. S těma jsem ministrantoval.
V Lejkovci je podbojová skupina.
- Odbojová, Jíro. - No jo, vždyť to říkám.
Všechno, co si řekneme, si musíme jen pamatovat.
Kdyby to kdokoliv našel...
Je po nás.
Tohle spálím. I mapku.
Rád bych se s Pierrem před akcí seznámil.
Tome, musíme být naprosto neviditelní.
Takže mám zachraňovat někoho, koho ani neznám.
Takže si myslíš, že je čas na to, abych všechny děti,
který nám budou pomáhat a budou dělat hlídky, spojky, průzkumníky,
pozvala k nám do chalupy,
aby podaly Pierrovi ruku a řekly mu, že ho budou zachraňovat?
Když myslíš, že je to důležitý, tak jo.
Zapomněla jsi tady na mrňata.
Ty musí být v každý skupině, kvůli nenápadnosti.
Potřebujeme hodně sena, vody, jídlo, léky a deky.
A co když bude chtít na záchod?
Starý noviny a láhev od mlíka, ne?
Tati?
Zítra odvezeme Pierra.
Kdo?
Já, Jíra a Vašek. Jinak Pierre skončí tady v hnoji.
Kdybys byla Jíra, dostaneš pár facek.
Už jsem se dohodla s Věrkou a Tomášem Kubíkovic.
Domluví se s dětmi ze Studence a Hejskovic.
Anka, přestaň.
A oni zase Pierra pošlou do další vesnice.
A tak pořád dál ode vsi ke vsi až do Lejkovce.
Co bude jíst? Kde bude spát? Kdo ho bude ošetřovat?
V Bořejově je doktor Mejstřík. A ten je stejně spolehlivej jako náš.
- Sám jsi říkal, že dobrý lidi jsou všude. - Jo. Jenom je najít.
V Lejkovci je odbojová skupina. A to jsou přece dobrý lidi, ne?
- Tam ho odvezeme. - Ani náhodou.
Nikdo ho nikam nepoveze.
Boženko, sama jsi říkala, že tady zůstat nemůže.
No tak se modlete, ať to nepřežije.
Budou prohledávat chalupy.
Kdy?
U Tománků se ubytujou další Němci.
Jak to víš?
Eda se ukecl.
- No, něco udělat musíme. - Tak ho převezeme my. Ale ne děti!
Mami, ale dobře víš, že nebudeme tak nápadní jako vy, dospělí.
Anko, řekla jsem ne. A už o tom nechci slyšet ani slovo.
Ráno zajdu za Holubcem.
Je to doktor. Ať se o něj postará on!
Prr!
Zítra ráno narukuju.
Nějaké jídlo, aspoň na chvíli.
Běžte už spát. A vemte Jochena s sebou.
- Jdu ještě za Pierrem. - Já taky. Jochene, pojď taky.
Nechte ho bejt!
- Jsem chtěl vidět, jestli ještě dejchá. - Vašku, dejchá!
Pomodlit se a spát.
Koukej, tady to je Smrčí. Tady je Studenec.
Hejskovice, Mlčov,
Bořejov a Lejkovec.
- A kdy budou Krkonoše zase naše? - Neboj, zase budou.
Až skončí válka.
A kdy skončí válka?
Po škole rovnou domů, děti, jasný? Jochene, i ty.
Děkuju, kulíšku. Běž.
Broku!
Nech ho bejt, prozradí nás.
Broku?
No tady jsi, pojď sem. Na. Co tam děláš?
Hyjé!
Zítra mám narozeniny.
To je moc hezký, Béďo. Hlavně jim nezapomeň říct,
ať zařídí toho veterináře, je to jejich strejda.
A hned se pak musíš vrátit a pomoct nám. Rozumíš?
Jo, rozumím. Jen jsem myslel, že když mám zítra ty narozeniny.
Opakuj po mně, Béďo. Stavení číslo čtyři.
Barka a Jarka. A veterinář.
Stavení číslo čtyři. Barka a Jarka.
Stavení číslo čtyři. Čtyři. Barka a Jarka. Veterinář.
Číslo čtyři. Zítra mám narozeniny.
Prohledat chalupu i stodolu!
Pane Tománku, co tady děláte?
Hledáme pilota.
Pilota?
Hm. Ale kdyby tady přistálo letadlo, asi bysme si toho všimli, ne?
No řekněte, pane Tománek.
No, tak vidíte.
Dáte si?
Nic jsme nenašli.
Děkuju.
Kde máte děti?
Ve škole. Kde by byly?
Můžu ještě jednu?
Hyjé!
Stát!
Karli.
Seno. Jako u nás doma.
Jeďte!
Tak jeďte!
Prr!
- Co ten tady dělá? - Myslíš Jochena?
- Vždyť to byl náš kámoš. - Ale teď není!
- To my jsme spolu Pierra našli. - No a co?
- Pierre je náš! - Tomáši, tak už se zklidni!
Stavění číslo čtyři. Barka a Jarka. Veterinář.
Číslo čtyři. Zítra mám narozeniny.
Hledáš někoho?
Dobrý den! Jdu za Barkou a Jarkou.
Aha. Ty bydlej v čísle čtyři.
Tohle je šest.
Já to zkazil. Jako vždycky.
A dyť to nevadí.
Pojď se ohřát, jsi celej promrzlej. Pojď dovnitř, dám ti čaj.
Pak půjdeš za holkama.
Tak jen na malinkou chvilku, já mám totiž narozeniny.
No prosím!
Já nevím, jestli to zvládnu, Anka.
On je takovej snědej. A hrozně hezkej.
No cikán, no.
Věrko, budeš si muset poradit. Nic jinýho ti nezbyde.
A navíc, pak už bude u veterináře v Hejskovicích.
Tvrdila jsi, že ji spálíš.
Rozmyslela jsem si to. Budete ji potřebovat.
A kdyby něco, tak ji sníte.
Moc děkuju.
Toníku, nikam ani hnout.
Kdyby chtěl Pierre čůrat, tak mu podáš tu lahev od mlíka.
Toníku, jsi indián na válečný stezce a teď držíš hlídku, rozumíš?
On je snad hluchej nebo co.
Není hluchej. Včera jsme spolu mluvili, viď, Toníku?
To se mi nezdá.
- Seš němej? - Ne.
Počkáš, než přijde Věrka s Tomášem ze školy.
Káva.
- Milouši! - Ano, pane Tománek?
- Pojďte si dát. - Děkuju, paní Tománková.
- Můžu? - Jo.
Odkud to máš?
Našel jsem ji ve sněhu před hospodou.
Pěkná holka, že?
Jo, pěkná.
Jochene! Počkej!
- Co děláš? - Pierre je náš!
No kde vás mám?
Mazejte dovnitř! Už jste tam dávno měli být.
No honem! A připravte si omluvenky na včerejšek.
Béďo! No konečně. Musíš nám ukázat cestu k veterináři.
Co se jí stalo?
Vlci. Pšt.
Tak co, holky, co chcete?
Strejdo, potřebujeme u tebe něco schovat.
- Zase? - Jen na jednu noc.
- Zase zachraňujete koťata, jo? - Ne, koťata ne.
- Je ošklivě zraněný. - No tak co sakra, pes?
- Když nám nepomůžeš... - Tak umře.
Vašku! Seš naživu?
Vašku! Vašíku!
Aničko, nebudu vyzvídat, kde je Jíra a co s váma bylo včera,
ale chci mluvit s vašima. Vyřiď jim to, ano?
- Prr! - Ahoj, my jsme Barka s Jarkou.
- Já jsem Jarka. - A já Barka.
- Já jsem Jochen. - Já jsem Jíra. Pojďte, musíme jet.
Béďo, vstávej!
Hyjé!
Tady se ti bude spát dobře, chlape.
To je on?
Vildo, musíš k Petříkům do Mlčova. Zvládneš to?
- Jo. - Honza na tebe čeká.
A dávej pozor, ať tě nikdo nesleduje, jo?
Hm.
- Holky, vy už taky mazejte. - Ne, ještě chvilku.
Už jsem řekl!
Tak pozor.
Tohle je tak všechno,
jak já ti můžu pomoct.
Dobrou noc.
Děkuji. Moc.
- Děkujeme mockrát. - Dobrou, chlapi.
Dobrou noc.
Podívej se, jak na mě čumí.
Takovýho vola ještě neviděla.
Dobrou noc.
Dobrou... Dobrou noc, chlapi.
Dobrou noc.
Anko, dovedeš si představit,
co všechno se jim může stát?
Ale vždyť já za to přece nemůžu.
Tak kde jsou?
Já to opravdu nevím. Oni se od nás odpojili.
Václave, musíš je najít.
Řekneš mi ty štace?
Němci střílí Němce. Jsou v panice.
Dostali jsme zprávu, že v Lejkovci budou možná už za tři dny Rusové.
Nikomu ani muk.
Nejsem blbej.
Dobrý večer! Musím mluvit s Honzou.
Seš celej zmrzlej, pojď si sednout. Naleju ti čaj. Běž.
Vildo, co se děje?
To je strejda Vičan, toho se nemusíš bát.
Co je? Co to chystáte za lumpárnu, co?
Tichá pošta.
To musí bejt něco hodně důležitýho, Vildo,
když tě posílají s poštou na noc.
To jsme jako malí kluci taky hráli.
Pošeptáš do ucha a pak...
A pak dál a dál od vesnice k vesnici.
Táto, potřebujeme tvoji pomoc.
Tvoji taky, strejdo.
Jochene! Jochene, Pierre zmizel.
Asi si šel odskočit.
- Pierre! - Tiše!
Pierre!
Jak ho chceš jinak najít v týhle tmě?
- Pierre! - Říkám, buď zticha!
Jau! Ty vole, ty jsi trefil ten můj nos.
Slyšíš to?
Jsem ti říkal, že si asi šel odskočit.
Odkud máš tu fotografii?
Ze sněhu.
On pořád něco sbírá. On je blbej.
Kdo ti to dal?
To mu nikdo nedal, on to někde sebral. Vždyť říkám, je blbej.
A z toho vyplývá co?
No, že to je ten pilot, no.
Co vám Čechům pořád chybí? Vždyť jste nemuseli bojovat.
- Já taky nevím, co jim pořád chybí. - Neustále děláte problémy.
Můžu už jít, pane Tománek?
Dáte si s náma oběd, Herr Leutnant?
Dáte si?
Děkuju.
Tati, budeš si to pamatovat?
- A co? - No, ty štace.
Neboj, holčičko moje.
Poslední je u Mejstříka, v Bořejově.
Dobře.
V Bořejově si Němci u Mejstříka udělali lazaret.
- Střelba je teď slyšet tady taky. - No jo, chudák. Má malý děti.
- Co se ti stalo s nosem? - Ale jedna ovce mě kopla.
My nemůžeme jít, kluci. Naši nás nepustí.
Mrzí nás to.
Co se ti stalo, prcku?
Červená řepa. To mi dala máma pro Pierra.
Prý je to dobrý na krev.
Tady pan Gollwitz
je taky učitel.
Před válkou učil ve Varnsdorfu.
- Tělesnou a hudební výchovu. - Teď si s vámi trochu popovídá.
A potom se budeme zase učit, ano?
Tady všude jsou dobrý lidi, ale taky špatný lidi.
A tady všude jsou naši lidi. A ti naši lidi jsou moji kamarádi.
Takže, vy máte kamarády, ale já mám taky kamarády.
- Já žádný kamarády nemám. - Pšt.
A co z toho vyplývá, děti?
A z toho vyplývá, děti, co?
- Že to není žádná legrace. - Tak už dost, Edo.
Že kamarádi spolu mluví.
O čemkoliv.
Kdyby mi chtěl někdo něco říct o samotě, tak mě najde na poště.
Tady u Edy.
U Tománků.
A teď
si zazpíváme.
♪ Zelená, zelená je vše, co na sobě mám. ♪
♪ Zelená, zelená je všechno, co mám. ♪
♪ Proč já mám tak rád všechno, co je zelené? ♪
♪ To proto, že má milá nosí taky všechno zelené. ♪
Hm.
A teď společně.
♪ Zelená, zelená je všechno, co mám. ♪
♪ Proč já mám tak rád všechno, co je zelené? ♪
♪ To proto, že má milá nosí taky všechno zelené. ♪
Dobrý den.
Hledám svýho syna, Jíru. A jeho kamaráda, Jochena.
Byli tady?
Tak co, holky?
Jedeme vůbec dobře?
Prr! Nevím.
- Tak se podívej na slunce. - No vidím. A co?
Podle slunce se dá určit, kolik je hodin.
A k čemu nám to je?
- Potřebujeme vědět, kam jedeme. - Tiše!
Honzo?
Kluci, mazejte domů. Ať nepřijdete za tmy.
Tak to teda ne! Domů jde jen Kuba a Vilda.
My s Jochenem pokračujeme s váma. Pierre je náš.
- To ale nebylo v plánu. - No, tak se plán změnil.
Já jsem Jochen.
Těší mě.
Hyjé!
Kluci, jděte si lehnout.
S doktorem Mejstříkem jsem to domluvil.
Jožka Vičan na vás zítra bude čekat v Bořejově.
Honzo, ukaž jim pokoj.
Potřebujeme jídlo a oblečení.
Honzo, podej oblečení.
To je můj syn a jeho kamarádi.
Kdo je to?
Můj bratr. Zranil se v lese.
Byli tak stejně starý jako my.
Milá maminko. Musím všechny varovat.
Neboj se o mě, prosím. Anka.
Milouši, prosím tě, dělej.
- Všechno, ano? - Ano.
Tak pomalu, Milouši, pomalu.
- Podívej, to je pro mě. - Jé!
- Víš, proč se to stalo? - Já vím.
- Ještě jednou, Milouši... - Já vím, pane Tománek.
Pomalu! Já tě varuju.
Anka! Jedeš? Tak si nastup! Ale rychle!
Prr!
Zamířit!
Smrt zrádcům říše! Pal!
Prr!
Ahoj, kluci.
Jste úplně zmrzlí. Běžte se ohřát do kostela.
- Hyjé! - Jeďte.
Jožka už tam na vás čeká. Utíkej!
Táto?
Máme tady slivku a jídlo.
Nikomu ani muk.
Nebo je po vás.
Pojďte, kluci, dáme ho za oltář.
- Kde jsou? - Nevím.
Ale kůň je za kostelem, někde tady budou.
Kluci?
Jíro!
Táto!
- Já bych vás nejradši... - Praštil?
Jo!
Pojďte.
- To je Pierre. - Zdravím.
- Hm. - Jsem lékař.
- Vezmeme ho před oltář. - Kluci, dejte tam ty deky.
- Baf! - Co děláš?
To je paní Majerová. Zítra má pohřeb.
Byla hodná. Kradli jsme jí jablka, a nikdy nás nepráskla.
Ránu jsem vyčistil. Budete v pořádku.
V noci se ztratím.
Pierre, vydržte, zítra vás převezmou lidé z odboje.
Vede je starý Vičan, to je statečný chlap.
Co říkal, doktore? Něco důležitýho?
Říkal, že jste dobře sehraná ilegální skupina.
Sbohem.
Jožko, já beru koně. Ty ho zejtra brzo ráno zase přivedeš.
- Dobře. - Honzo, Franto, pojďte.
Raději už půjdu.
A kam, holka? Ne, počkej tady do rána...
- U Mejstříka jsou Němci. - A kde je Pierre?
Kdo to je?
To je Anka. Ze Smrčí.
No, do rakve jsme ho dát nemohli, tam je totiž paní Majerová.
- Tak jsme ho schovali za oltář. - Žije?
Jo, žije. Mejstřík už ho ošetřil.
Počkej, teď nemůžeš jít ven. V noci je každej podezřelej.
Ty jsi řekl mámě, že budeme v kostele?
Ne!
Jo. Vlastně tak napůl.
- Paní Milotová, sem nemáte chodit. - Přinesla jsem polévku.
Ještě je teplá. Na.
A tady to vás určitě zahřeje.
Mami, on ti nerozumí. Je to Francouz.
- Já jsem ti už odpustila, Evičko. - Vidíš? Paní Malá.
- To nejde. Musíte domů obě dvě. - Jenom přes mou mrtvolu.
Tak nám dejte chvilku,
my se jenom rozloučíme a potom půjdeme všichni společně.
Jožko, jak to teď bude dál?
Máme s klukama ještě pomoct, nebo můžeme ráno vyrazit domů?
Tati, to my s Jochenem jsme Pierra našli.
- A taky ho zachráníme. - Už jste udělali dost. Takže?
Kluci, byli jste dobrý.
My to s Lojzou zvládneme.
V Lejkovci na nás bude čekat můj táta přímo v nemocnici.
A tam se už o Pierra postarají.
- Pojďte, paní Malá. - Děkuju.
Pierre!
- A ty jsi kdo? - Jsem Jírova sestra, Anka. A ty?
Jožka.
- Někoho čekáš? - Lojzu. Ale...
Asi ho nepustila máma.
Musíme jet.
Hyjé!
Odkryjte tu rakev. Hned.
Ale to nemůžete, jsme v kostele!
Ale můžu, panáčku.
Hans!
Odkryjte tu rakev.
Prohledejte to tu!
Jožko?
Ne.
Prr!
Podívám se tam.
Jožko!
Buď opatrnej.
Kulíšku.
- Tati! - Vašíku!
A kde je Anka?
Ona tady není?
Rozhodl jsem se, že ty tady počkáš a já Pierra odvezu do nemocnice.
Tam si ho převezme táta a potom se pro tebe vrátím
a doprovodím tě domů.
To nemyslíš vážně, že ne?
No tak jdi domů klidně sama, mně to nevadí.
Ne. Dovezeme Pierra společně.
- Já jen... - Co?
- Radši nic. - Tak se o tom už nebudeme bavit.
Pierre.
Pierre!
Tady je to civilní oblečení, co jste chtěl.
I manželovy košile, největší, co jsem našla.
Pane, promiňte, ale ještě bych měl...
Co byste měl?
Dostat peníze? To si myslíte? Za ten špatnej tip na pohřeb?
Jste práskač, Tománku. A ještě k tomu úplně blbej.
Chlapi něco slyšeli v hospodě od hrobníka, já jenom poslal zprávu.
Nemůžu za to, pane!
A z toho vyplývá, Tománku, co?
Edo! Dojdi pro otce,
ať mi jde okamžitě pomoct nosit věci do sklepa.
Tatínku?
Ve městě už nálety zničily mnoho budov. A neustávaly.
Kolem nás proudily rodiny s dětmi
i převlečení němečtí vojáci, kteří utíkali z fronty.
A my šli přesně opačným směrem a spoléhali na to,
že si nás v tom zmatku nikdo nebude všímat.
Tak vida.
Francouzskej pilot.
Pšt!
Chytrý haranti.
Odjezd!
Po válce k nám Pierre přijel se svou ženou.
Společně objeli celou tichou poštu a všem dětem poděkovali.
Zvládli jste to.
Ty jsi Anička.
Jenom s Jochenem už se potkat nemohli,
protože byl i se svým tátou odsunut do Německa.
Jíra a Jochen se už pak nikdy neviděli.
Vemte ho.
A co já?
Já jsem s Jožkou. Emigrovali jsme spolu do Francie.
Jožkova tátu zavřeli komunisté do kriminálu,
kde náš neuvěřitelný příběh vyprávěl jinému politickému vězni,
Jiřímu Stránskému.
Ten ho pak napsal jako novelu „Tichá pošta“.