Vai, ce frumusețe!
Măi, profitorule, nu poți veni în casa asta la o oră
- ... la care nu se mănâncă? - Apropo, dle Hermes, felicitări!
- Super arepas! - Bună dimineața!
Serios. Le aprob.
Și asta? Ce se întâmplă?
Betty, tu ești?
Bineînțeles că eu sunt. Betty cea urâtă.
Betty cea urâtă - povestea continuă
De ce faci asta acum?
- Evoluez la cea mai bună versiune a mea. - Nu, e cea mai rea versiune.
- Te rog... - Taci.
Nu, dle Hermes, nu o încuraja!
- Ești tatăl ei. Fii sincer. - Foarte bine, copila mea.
Bine. Vechea Betty s-a întors,
deci și președinta Betty trebuie să se întoarcă.
Nicolás, tu vrei doar să fii în preajma Patriciei.
Vezi-ți de treabă. E femeie măritată acum.
Da, dar cu bărbatul acela, Pachito.
- E mai în vârstă decât tine, dle Hermes. - Și ce? Taci!
Dacă aș fi în locul lui, n-aș fi Nicolás, ci Nicolagen.
Uită-te în oglindă.
Bine. Deci?
Mâncăm asta și mergem la biroul avocatului de divorț, da?
Avocat de divorț?
- O să încerc. - Abia aștept să te văd în acțiune.
Două picioare. Hai!
Hai! Termină!
Dumnezeule!
Tormenta nu era docilă?
- Îmi pare rău. - Calul ăla era să mă omoare.
Scuze, dar a fost amuzant. Îmi pare rău.
Dar nu-ți face griji, rămâne între noi.
Între consiliera juridică a companiei și prietena ta.
Chiar dacă suntem aceeași persoană. Da.
Nu sunt în formă, știi? N-am mai făcut asta de mult...
Nicio grijă, e în regulă.
- Da. - Deși...
- Știi ce cred? - Ce?
Singura vinovată
e fosta ta soție.
- Fosta mea soție? - Da.
De ce spui asta?
Pentru că, de când v-ați văzut, ești distras.
Ești deprimat, ai inima frântă.
Distrus.
Mulțumesc. Uite...
Chestia e că am primit un telefon de la un avocat azi-dimineață.
A zis să mă duc la biroul lui la 11:00 să vorbim despre divorț cu Betty.
- Vrea să ne consilieze... - Și acum îmi spui asta?
- Da, păi... - Măiculiță!
Dacă e la 11:00, mai avem timp. Hai, să mergem.
- Să mergem? - Să mergem, da.
Ai nevoie de consiliere juridică.
Sau crezi că pretențiile economice ale fostei tale
o să fie o banalitate? Nu.
Dnă avocată.
N-o cunoști pe Betty.
Nu o cunoști.
Tu nu cunoști femeile când divorțează.
Mergem?
Beatriz.
Îmi pare foarte rău.
Nicio grijă, e doar o împuternicire de la un fost președinte.
- Nimic important. - Șeful tău o să te omoare.
Esteban Ruiz.
Șeful.
Păreai mai în vârstă la telefon.
Da, mi se întâmplă des. Ia loc, te rog.
Îl așteptăm pe dl Mendoza?
Da, trebuie să sosească în curând. Mersi.
Nu arunca aia.
Nu irosim nimic aici, regina mea.
Cartonul ăsta e aur pur.
Jeff, cartonul ăsta nu e aur, e gunoi.
Dă-mi-l.
Ce ar putea fi asta? Să vedem.
Un guler.
Știe.
Ai dreptate.
Hei, ce faci aici?
Îmi place tie-dye-ul ăsta.
E un cadou pentru niște prieteni.
Prieteni sau clienți Ecomoda?
Nu. Asta...
Sunt lucruri care se fac în timpul liber, regina mea.
Diverse lucruri.
Dacă nu trăiesc deschis în relația aia,
înseamnă că ceva îi reține.
- Știi ceva? - Da.
Relația a venit târziu, pentru că e cu 20 de ani mai în vârstă.
- Și? - Cu bani poți face totul!
- Nu, e o chestie importantă. - Bună ziua!
Așa se face acum.
Dragul meu Freddy Stewart, totul a rămas la fel aici.
Bârfă multă, muncă puțină. Prea puțină.
Nu știu dacă vi-l amintiți pe fostul nostru șef de personal...
Cum aș putea să-l uit?
I-am oferit 20 de ani din viața mea. Cei mai buni ai mei.
Am muncit ca un câine.
Și când a sosit timpul să îi fie ales înlocuitorul,
el a dat postul blondei false, pentru că ea era mai sexy.
Sau mă înșel?
Gutiérrez?
- Patricia. - Ce faci aici?
Doamne, ești foarte...
- Foarte ce? - Foarte hotărâtă.
Foarte hotărâtă, Pati.
Ce vrei, Gutiérrez?
Ești foarte nepricepută.
Cât am fost eu șef, niciodată nu era atâta lene aici.
Mila, nu. Ce faci?
Dă-o-ncoace. Mila, dă-mi-o.
O îmbunătățesc.
Priviți ce materiale frumoase am.
Nu! Era să...
Am dărâmat tot.
Stați puțin!
Ce e cu atmosfera asta neplăcută?
De ce nu simt armonie în atelierul meu?
Ce s-a întâmplat aici?
Ce s-a întâmplat cu pernițele din designul meu, Jeff?
Uite, când Inesita, bunica ta, era pe patul de moarte,
i-am promis că o să am grijă de tine.
Că am grijă de tine, dar, mai presus de toate, te tratez bine.
Dar dacă tu, ca simplu muncitor în acest atelier,
începi să te amesteci în creațiile mele și să le modifici,
să mă ierte Inesita,
dar va trebui să mă port urât cu tine.
Mea culpa.
Mea culpa, ce?
Păi, că te-am ajutat.
Ți-am îmbunătățit creația, Huguis.
Uite ce e, când o să am nevoie de ajutor de la #FeteDeBaniGataFărăTalent,
o să te chem, bine? Mulțumesc.
Betty, dacă nu e amiabil,
sigur vrei să începi un proces de divorț?
Mai gândește-te.
Betty.
Așteptăm de o oră.
Iar tu călăreai.
- Și avocatul tău? - N-am adus unul. Am venit singur.
Dle Mendoza, aveți nevoie de avocat
pentru procesul de divorț.
Cine a spus că divorțez de soția mea?
Nu.
Să mergem la mine în birou să vorbim, vă rog.
Da? Haide, Betty.
Cum să explic, ca să înțeleagă cineva de vârsta ta?
În lume, moda se schimbă, nu?
Și pernițele astea nu mai sunt la modă.
De aceea e important să călătorești.
Ca să îți dai seama că vremurile se schimbă.
Îmi place mai mult „timpul a expirat”.
Așa că fă-mi o favoare, domnișorică,
și, dacă știi să citești, citește asta.
- Ascultă, Hugo... - Ce e?
- Hugo, te rog. - Ia-ți zborul!
Stai! Amintește-ți că tata a spus că pot veni să lucrez în atelier
și că sunt o viitoare acționară în Ecomoda.
Da, sigur. Poți veni aici oricând.
Așa cum făceai când erai mică,
veneai, te jucai cu resturi de material, cu foarfece și orice voiai,
dar când vine vorba de lucrat aici, nici să nu te gândești!
Deci, ce mai vrei? Știi să citești?
Zboară de aici! Pleacă!
Poate că nu mai lucrez aici,
dar dl Armandito și dl Marito m-ar concedia.
- Gutiérrez, în biroul meu. - Am înțeles.
Scuzați-mă. Domnule.
„M-ar concedia.”
Cine e domnul?
Saúl Gutiérrez, fostul nostru șef de personal.
Ce pot să spun, Nacho? E un om de lume.
Din lumea inferioară, de dedesubt,
din lumea de jos.
Și ce face un hoinar aici?
Oamenilor le place să vină să ne viziteze.
Dar el? Nu știu. Doar că...
Dacă a plecat, a plecat Nu-l lăsa să se întoarcă
Ce excentric!
Lasă-l să plece Să-i suporte mama lui obiceiurile proaste
Bertha, tatăl meu e aici?
- Nu. - Nu.
- Scuzați-mă. - Te rog.
Nu, e prea mult colagen.
Poți să visezi. Un bărbat ca el nu s-ar uita la tine niciodată.
Nu, s-ar uita la tine.
Ce nesimțite!
Nu.
Nu divorțez, orice ar fi.
De fapt, tot ce ai făcut
a provocat efectul opus.
Crezi că m-am îmbrăcat așa ca să te resping?
Betty, nu am spus asta.
Dar așa ai gândit.
Nu e adevărat.
M-am îndrăgostit de tine așa.
Așa îmi placi.
- Bine? - Da, sigur.
Deschide ochii, Beatriz.
Te rog, să nu divorțăm. N-o face pentru mine.
Nu pentru mine. Fă-o pentru Mila, pentru fiica noastră, te rog.
Fac asta pentru ea.
E vina ta că am pierdut-o.
Vina mea?
Și a mea.
Pentru că am muncit să mențin compania pe linia de plutire.
Nu te mai cunosc.
Ciudat, pentru că acum sunt eu însămi, mai mult ca oricând.
Bine, ești tu însăți mai mult ca oricând,
dar fără memorie.
Mulțumesc, și Dumnezeu să te răsplătească...
- „Răsplătească”? - Pentru bunul tău simț.
Nu înțeleg cum poți să-l suporți pe nevroticul și toxicul ăla...
E atât de cringe!
Pentru că tu ești bun, Jeff. Serios, ești foarte bun.
Și el te consideră un simplu muncitor, atât.
Iubito, când bunica mea Inesita a murit,
singurul care mi-a fost alături a fost bătrânul Hugo. Singurul.
M-a adoptat și m-a crescut.
E ca tatăl meu.
Și tot ce știu despre modă, absolut tot,
am învățat de la el.
- Ce este? - Ce să fac?
Liniștește-te. Ce ai de gând să faci? Regina mea, o să mergi mai departe.
Nu te teme de succes.
Mereu e de lucru, nu? Și atunci?
Uite, o să te duc în cartier, să vezi
cum lucrează artiștii în devenire, ca noi.
Stai, nu. Fără întâlniri.
Întâlnire?
Tu și eu, nu. Ai o iubită.
Știi ce cred?
Că Dumnezeu îi pune pe toți la locul potrivit.
M-a pus aici, în acest loc, pentru a-ți aminti
ce suntem noi.
Închide ochii o clipă.
Amintește-ți că într-o după-amiază, cu mult timp în urmă,
am intrat într-o biserică din cartierul tău,
cea la care mergeai mereu.
Și în acea biserică, în fața tuturor celor care au fost acolo,
a familiilor noastre, a prietenilor și a preotului, am spus „Da”. Ții minte?
Și în tot timpul ăsta nu am fost doar soț și soție, nu.
Am fost iubiți.
Doar iubiți.
Ai uitat? Eu nu am uitat.
Suntem iubiți
Pentru că amândoi simțim O iubire profundă reciprocă
Îți amintești?
Și de aceea
Am câștigat cel mai mare cadou din lume
Ne iubim, ne căutăm
Ca iubiți
Ne dorim unul pe altul
Și uneori, fără motiv
Ne înfuriem
Suntem iubiți
- Ce drăguț! - Ce drăguț!
Doamnelor...
Ați căzut de acord?
- Da. - Da.
Cu ce?
- Divorțăm. - Rămânem împreună.
Atunci, mergem la proces.
Îmi vine să te omor. Scurtează tivul cu doi centimetri.
- Da, dle. - Ca să o încrețim mai târziu.
- Ai înțeles? - Da, dle.
E din noua colecție?
Ce e minunea asta?
Vezi? I-a plăcut.
Marge?
Marge are gusturi proaste.
Odată era pe cale să se mărite cu un tip,
un anumit Armando Mendoza.
Îl cunoști?
Vezi cât de greu e să lucrezi cu el?
E o părere, Hugo. Mânecile alea nu se mai poartă.
Când o să am nevoie de părerea ta, o să ți-o cer.
Mulțumesc mult că ai venit.
- Bine. - Vino-ncoace.
Lasă garda jos. Ascultă.
Să ascult? Tu să asculți. Pleacă, cu tot cu fata asta.
Haide. Zburați de aici.
Oamenilor ăstora le pasă doar de bani. Sunt ciori, Beatriz.
- Armando, calmează-te. - Nu, sunt calm, dar nu-l asculta.
Pe tine nu te ascult.
- Vrei să mergi la tribunal, da? - Nu-i lași de ales.
- E între mine și soția mea. Liniște. - Ar fi bine să pleci, Armando.
Să plec?
Bine.
Dar, dacă plec, e definitiv.
Pentru totdeauna.
Nu mă mai întorc.
Plec.
Cum suporți pălăvrăgeala ăstuia, Beatriz?
Spune-mi, de ce suporți asta?
Știi ce? Hai să facem așa.
Dă-mă în judecată. Și eu o dau în judecată pentru părăsirea domiciliului.
Te rog.
Mă rogi? Nu. Eu nu sunt prost.
Îmi dau seama perfect ce faci cu mine.
Schimbarea asta, tot ceea ce faci?
De ce? Ca să mă înnebunești, nu?
Vrei să mă torturezi.
Nu e vorba despre tine.
Vrei să-mi amintești că încă mă urăști.
Că nu ți-ai putut vindeca rănile.
Că nu te-ai vindecat, nu?
Pentru că, în trecut, cândva, ți-am câștigat inima...
fără s-o simt.
- Bine. - Nu-ți mai bate joc.
Nu înțelegi nimic din ce spun.
Și nu cred nimic din ce spui.
S-a terminat.
E definitiv.
Și tu...
Dle, așteaptă. O să verific, pentru că am conectat-o corect.
SE DESCARCĂ
BIROUL LUI MARIO CALDERÓN
Dle, n-ar trebui să fie interferențe.
De ce crezi că te sun? Să-mi spui ce știu deja?
Vreau să rezolvi cât mai repede, bine?
Treci la treabă.
- Nacho? - Mila.
Anunță-te la secretara mea, bine?
- Bine. - Bine.
Sandra, sunt în biroul lui Nacho!
M-am anunțat.
Scumpule, am nevoie să mă ajuți să-l pun pe Hugo Lombardi la locul lui.
Din câte știu, Hugo Lombardi e la locul lui.
Atelierul de design.
Evident, caraghiosule.
E în locul lui, dar vreau să spun că și eu merit
un loc în acel atelier.
Bine.
Spune-mi, ce alte merite mai ai, în afară de a fi fiica familiei Mendoza?
- Păi... - Niciunul, nu?
Când o să ai, o să afli ce înseamnă să spui „Merit”.
Bine? Dar acum nu, iubito.
Iubitule, credeam că ești diferit când te-am cunoscut.
Da, ai crezut că sunt model.
Îmi pare rău că te dezamăgesc.
Hei, și...
Ce faci în seara asta?
Astăzi?
Nu amestec munca și viața personală.
Nici eu, pentru că nu e nevoie.
Și ca să fie clar pentru tine,
am mai multe merite decât acela că sunt fiica lui Mendoza.
- Pa! - Pa!
Copila mea e femeie în toată firea!
De ceva vreme.
- Și tu ești chipeș. - Mulțumesc.
- Și Betty? - A ieșit.
- Pe bune? Unde? - Cine știe?
Nu-mi spune niciodată nimic.
Și gențile tale?
Ce genți?
Scumpo, nu locuiești aici?
Bunicule...
Ba da.
Da, dar mai întâi vreau să mă ajuți cu ceva.
Spune!
Vreau să mă ajuți s-o conving pe Betty să fie președinta Ecomoda.
Nu se poate. Îi interzic să meargă acolo.
Bunicule, nu. Nu înțelegi. E grav.
Dacă nu acceptă președinția Ecomoda,
ăia nu mă lasă în departamentul de design.
Practic, viitorul meu depinde de această decizie.
Ar fi bine să uiți de asta.
Și mai ales acum, că părinții tăi au decis să se despartă legal.
Poftim?
O să rupă legătura sfântă făcută în fața lui Dumnezeu
și nu-i deranjează.
Băi, frate!
- Nici măcar nu mi-au spus. - Cum mi-ai spus?
- Divorțează și... - Tată, bună!
Scumpo, ce fericită sunt că te văd!
Ce s-a întâmplat cu tine, Beatriz?
Nu. Acum devii hipster? Asta mai lipsea!
Ce se întâmplă cu ea?
S-a întâmplat ceva?
Vrea să mă manipuleze cu președinția Ecomoda.
Și ce e mai rău, mi-a spus că sunt „frate”.
Eu!
Mila!
Deschide!
Mila, ai încercat să-l manipulezi pe tata ca eu să accept
președinția Ecomoda.
- A funcționat? - Bineînțeles că nu.
Atunci, nu mai avem nimic de discutat.
N-o să te abandonez.
Din nou.
„N-o să te abandonez din nou”, vrei să spui.
Tocmai de aceea nu mă întorc la Ecomoda.
Nu vreau să fac aceeași greșeală.
Deci și căsnicia ta a fost o greșeală.
Pentru că tocmai am aflat de la bunicul că tu și tata divorțați.
Mulțumesc, Beatriz.
Credeam că nu-ți pasă.
Nu, nu-mi pasă.
Până la urmă, tu și tata sunteți foarte diferiți.
Îmi pare rău că nu îți place.
Asta sunt eu, cu adevărat.
Da, dle președinte, după cum am spus, lucrurile nu sunt ușoare.
Gutiérrez este oarecum sub control,
dar știi că i se aplică principiul incertitudinii.
Se poate întâmpla orice.
Și dacă e o scurgere de informații? Ce facem?
Nu știu, Calderón.
Trebuie să ne gândim bine. Trebuie.
Singura lumină pe care o văd, mai degrabă o luminiță,
este avocata ta.
Nu e avocata mea.
Și nu e o luminiță. E mai degrabă un meteorit, o minge de foc.
E consilieră juridică la Ecomoda și nu vreau s-o implic.
Păi, în cazul ăsta, e același lucru, nu?
Important e că îi place de tine, nu?
- Te-am văzut! - Nu, dle Calderón.
Nu și de data asta.
- Bine. - Nu!
În plus, se comportă atât de ciudat! Îmi fac griji pentru ea.
A încercat să mă sărute ieri.
Îngrozitor. Oribil.
- Un sărut? Scârbos. - Da.
Știi ceva? Nu vreau serviciile ei, nu-mi place.
- Nu. - Ba da.
Nici să nu te gândești să comiți un asemenea sacrilegiu, pentru Dumnezeu!
Nu poți limita oportunitățile de muncă ale acelei femei.
Există viață
dincolo de barele patului tău de desfrânat?
Nu, nu vreau să știu.
Important e să îți dai seama
că singura cale de ieșire din mizeria asta e Majo.
Poate că nu. Poate e altcineva.
Dar trebuie să o convingem să se întoarcă la Ecomoda.
Nu, te rog. Nu.
Nu, am căzut de acord că nu. Ea a refuzat. N-o să se întoarcă.
Dacă se întoarce și dezvăluie tot ce am făcut,
cu siguranță ne trimite la închisoare.
Sper că nu-l va trimite pe tatăl fiicei ei la închisoare.
Ești sigur?
Pentru că nu se potrivește
cu ce mi-ai spus despre împăcare.
Calderón.
Nici nu știi cum se uită la mine acum.
Nu știi.
Bine.
Calderón.
Cred că Betty nu mă mai iubește.
E greu, omule.
În plus, ai o dilemă, pentru că dacă se întoarce,
o pierzi.
Și dacă nu se întoarce, o pierzi.
Vreau să vorbim despre căsnicia mea. Vreau să vorbim despre ce se întâmplă.
Vreau să vorbesc despre Betty.
Da.
Știi ce? Chiar despre asta voiam să vorbim.
Nu e deloc sănătos
să ai poze cu fosta prin toată casa.
Dacă vrei să o uiți,
o să fie o tortură, ceva foarte complicat.
- Crezi? - Da.
Nu.
Ești bine?
Nu. Vino-ncoace!
Vino-ncoace. Dragule.
Ce s-a întâmplat?
Ce e? Cum pot să te ajut?
Iartă-mă, te rog.
Da?
- Te rog. - Da, sigur. Te iert.
Dar nu înțeleg.
De ce? Ce e?
- Ce s-a întâmplat? - O pierd.
Credeam că ai pierdut-o deja.
Îmi pare rău, trebuie să mă adun.
Nu știu ce se întâmplă cu mine. Toate astea mă fac...
Of, uite ce am făcut. Sunt o mare de lacrimi.
- Mi-e atât de rușine! - Nu, e în regulă.
- Nu mă mai pot controla în ultimul timp. - Nu-ți face griji. Te ajut eu.
- Te ajut eu. - Îmi pare rău.
- Nu.
Nu, nu-ți face griji, e în regulă.
- Adună-te! - Rezolv eu.
Trebuie să inspir și să expir.
Da, e normal, când e vorba de divorț.
- Da, e greu. - Ce a cerut?
E foarte greu, nu?
A spus că nu mai vrea să vorbească cu mine.
Nu. Vino-ncoace. Nu.
Sunt aici.
Nu-ți face griji, totul va fi bine.
- E... - Pe bune, Armando?
Ce nerușinat! Nu.
Mila... nu e ceea ce crezi, Mila.
Doamne! Scuză-mă o clipă, te rog. Scuze.
Mila!
Mila, căutam momentul potrivit ca să vorbim...
Liniștește-te. N-am nevoie de explicații.
Dar vreau să explic. Și nu e o explicație.
Poți vorbi cu tatăl tău o clipă?
Nu, tată, e viața ta. Fă ce vrei cu ea.
Nu-ți cer să explici nimic.
- Poți să asculți? - Știi ce mă întristează?
Mă întristează că te văd plângând pentru o străină
mai mult decât pentru mama.
Nu plângeam pentru o străină. Plângeam după mama ta.
Nu înțeleg de ce ești așa supărată.
Pentru că te-am sunat toată ziua.
Am nevoie de tine, tată.
Și se pare că nu observi.
Ba da, observ.
- Unde pleci? - Nu știu.
Nu.
Bine.
Pot să știu? Pot să știu și eu ceva?
Nu vreau să te văd acum.
La revedere!
De ce ajung mereu să fac valize pentru ca cei dragi să plece?
Fir-ar să fie!
- Marce. - Mila mea.
Poți conta mereu pe mine.
- Știi asta, nu? - Știu.
Vino încoace.
Înveselește-te, scumpa mea. Liniștește-te. Totul o să fie bine.
Ești aici.
Betty?
Ce s-a întâmplat? De ce ești așa?
Ești deprimată?
Bertha, nu exagera.
Arăți minunat, Betty.
E un mesaj clar de emancipare feminină.
- Ce emancipare? - Vreau doar să fiu eu însămi.
Fii tu însăți, fata mea, fiind președinta Ecomoda, dar...
Nu, n-am fost o președintă bună.
- Spune-mi ce am făcut pentru voi. - Ce ai făcut?
Uită-te la femeia asta frumoasă.
La silueta asta, la frumusețea asta. Cui se datorează?
Ție, m-ai ajutat să intru în lumea fitnessului, m-ai învățat cum să mănânc
și să am grijă de sănătatea mea. Totul, nu?
Și m-ai ajutat să îmi declar sexualitatea.
- Ții minte? - De exemplu.
Și ai garantat pentru mine la sex-shopul acela,
de unde am cumpărat...
Am fost o prietenă bună, dar nu și o președintă bună.
I-am făcut pe bogați și mai bogați.
De ce ești așa de supărată? Ești chiar revoluționară. Ce e asta?
Betty, uite! Noul model pentru femei înalte.
- Bună, fetelor. - Ce mai faci?
- Bună, fetelor. - E o fată bună.
- Îmi pare bine, Beatriz. - Îmi pare bine, doamnă.
- Și mie. - Ce? Doamnă?
Spune-i Betty. E și ea în Clubul Fetelor Urâte.
Femeile astea vorbesc mult de tine, Betty.
Nu, să nu crezi tot ce spun.
- Caraghioaso. - Și fiica ta ce face?
Bine. De ce?
- Păi... - Spune-i.
A fost o ceartă la atelier.
Dl Hugo s-a purtat urât cu Mila.
Și a fost rău cu ea pentru că i-a stricat o rochie.
Fata a moștenit asta de la un Mendoza.
- E cam încăpățânată, Betty. - Da.
Eu sunt înaltă, dar nu încăpățânată.
Dar ea e...
- Trebuie să faci ceva. - Gata, Bertha. Ajunge.
- O să vorbesc cu ea. - Sigur.
Nu-ți face griji.
- Uite, Betty, că vine. - Mersi.
Și? Ți-a plăcut?
E uimitor că nu vibrează peste 200 km/h.
Vezi?
- Pardon. - Bună dimineața.
Beatriz, te simți bine?
- Mai bine ca oricând. - Oare?
Hugo, ai dat-o afară pe Mila din atelier?
Da, pentru că a fost nepoliticoasă.
E exact ca tine. Crede că știe totul.
Crede că e deja designer.
Săraca, suferă de „ignondrie”.
- Poftim? - Ignoranță și mândrie.
Trebuie să o înveți că una e să fii constructor,
și alta e să fii arhitect.
Bună dimineața.
- Bună dimineața! - Bună dimineața!
- Te așteptam. - Nu.
- Nu, eu nu-l așteptam. - Nu, nici eu.
- Nici eu. - Nu.
Date fiind circumstanțele, îmi reiterez preferința
de a-l pune pe Ignacio în funcția de președinte la Ecomoda.
După toată gălăgia și agitația asta, eu îl sprijin pe puiuț.
Poți vorbi normal? Sau ești mereu atât de teatral?
Eu? Teatral?
Nu! Doar când am în față tonți atât de chipeși.
- Hugo. - Ce e?
Gata.
Vreau să vă reamintesc tuturor că tata i-a făcut o propunere lui Beatriz.
Și ea trebuie să ia o decizie în 15 zile, termen stabilit de el.
Da.
Încă n-a luat o decizie, dar nu doar atât.
Pentru ca acest băiețel să fie președintele Ecomoda,
aveți nevoie de majoritatea voturilor acționarilor companiei.
Și știți că nu le aveți încă.
Și alte câteva lucruri.
Beatriz a spus deja că nu va accepta propunerea lui Roberto.
Da, dar timpul nu a expirat încă.
Vorbesc cu ea și o conving.
Ce divin! Mi te imaginez, Armando,
fără cămașă, călare pe armăsarul tău, cu sabia ta,
tăind capetele acestor monștri pentru a-l convinge
pe celălalt monstru.
Ce enervant! Hugo!
Ecomoda nu poate aștepta răspunsul lui Beatriz.
Compania e în criză. Sau negați?
Ai venit aici acum două zile.
Și nu se vorbește prea bine despre tine.
Cine?
Îmi imaginez. Fetele din club.
Nu ai prietene bune, Betty.
Mila, te cunosc. Nu ești așa.
Nu.
Tu nu mă cunoști, eu nu te cunosc.
Nu crezi că e trist?
Ba da.
Și tu ai decis ca lucrurile să fie așa.
De ce ai venit cu Marcela?
Pentru că locuiesc cu ea acum.
Dacă nimeni nu ține cont de mine în această familie,
m-am mutat cu cineva care ține cont de mine pentru tot.
Poți să vii cu mine o clipă?
E ușor să dai vina pe alții,
dar vă reamintesc că tocmai am ieșit dintr-o pandemie,
care aproape ne-a distrus.
Și înainte de pandemie, comercianții mari
și concurența neloială ne-au sufocat.
De aceea, acum vreau să pariez pe o nouă colecție.
Uite, Armando, nu ești decât un vânzător de iluzii.
- Hugo! - Destul, bine?
Scuze că vă întrerup.
Fluturele s-a transformat din nou în larvă.
Am venit să vă spun că accept propunerea dlui Roberto.
Preiau funcția de președintă la Ecomoda.
Nu.
Măiculiță, s-a zis cu noi.
Nu. Închideți șandramaua și hai să plecăm.
Marge, ce o să facem acum?
Ca președintă, îl numesc pe Armando vicepreședinte financiar.
Și pe Ignacio vicepreședinte de marketing.
Nu, cred că e o glumă.
Armando e implicat de mulți ani în companie.
O cunoaște mai bine ca oricine.
Sunt convinsă că nu e nimeni mai potrivit ca el
pentru a se ocupa de problemele financiare.
Cât despre Ignacio,
cred că datorită talentului, tinereții și experienței sale,
poate aduce contribuții importante în marketing.
Cred că e perfect.
Da.
Betty cea urâtă - povestea continuă
Subtitrarea: Ligia Constantinescu
Redactor Anca Tach