‫ספה מפונפנת.‬
‫ההשגחה העליונה החזירה לנו‬
‫את מנהיגתנו הראויה, ביאטריס פינסון.‬
‫הנשיאה שלנו בטי חוזרת היום! סוף סוף!‬
‫תיקון. נשיאתנו.‬
‫פרניי?‬
‫שמי פרדי סטיוארט, עוד מאז שקניתי לך חיתולים.‬
- ‫- פרדי, תקשיב. - כן.‬
- ‫- קח את זה לסדנה בשבילי. - כן.‬
‫ותאסוף כמה דברים שהשארתי בקבלה ותיקח אותם לסדנה.‬
‫לסדנה שלך או של הוגו?‬
‫תודה. בואי.‬
‫אופס. מילה?‬
- ‫- מילה? - מה זה?‬
‫בואי נעלה במעלית. קדימה.‬
‫טוב, בזמן שהיא עולה במעלית,‬
‫אני אעלה במדרגות. סליחה.‬
‫לא.‬
‫תראו את החרא שאני מעצב.‬
‫זה לא זורם לי. אין לי השראה.‬
‫יודעים מה? זה בטח בגלל חזרת הכיעור ל"אקומודה",‬
‫שלא מאפשר למוזה להגיע אליי.‬
‫זהירות, ניקולאס. שלום.‬
‫היי, בנות.‬
‫בטי המכוערת, הסיפור נמשך‬
‫ברוכה הבאה, נשיאה‬
‫תודה רבה.‬
‫בטי, מה עם השם שלי?‬
‫אין שלט שמברך אותי על בואי?‬
‫אתה חוזר ל"אקומודה", ניקולאס?‬
‫המינוי שלי היה הדבר הראשון שבטי עשתה בתור נשיאה.‬
‫איזה תפקיד תמלא? אם מותר לי לדעת.‬
‫בטח שמותר לך.‬
‫יועץ, מנחה ומכווין הנשיאה.‬
- ‫- סליחה. - קדימה, בואי נלך, בטי.‬
‫אני אכין לך קפה.‬
‫שלוש משכורות. שלוש משכורות ומנהל אמיתי.‬
‫תרחיבו את השמלות.‬
- ‫- בוקר טוב. - בבקשה.‬
‫תנו לזה לזרום. תנו...‬
‫מילס, אמרתי לך שאני לא רוצה לראות אותך כאן בסדנה.‬
‫בטח שלא עם אייר פרייר. מה זה?‬
- ‫- מחפש "אייר פרייר". - מותק, תציגי את עצמך.‬
‫שמי אאידה. אני בינה מלאכותית.‬
‫בובת תפירה.‬
‫אני מכירה את טבלת המידות האירופית והאמריקנית.‬
‫לא. זה הקש ששבר את גב הגמל.‬
‫את מונעת ממני את התענוג‬
‫שבדקירת דוגמניות התפירה שלי בישבן.‬
‫יש לה קימורים,‬
‫אבל לעולם לא יהיו לה הקימורים של מלכתי האהובה, אאורה מריה.‬
‫תעשה לי טובה, פרדי.‬
‫קיבלתי עכשיו הודעה מנשיאת "אקומודה".‬
‫אני נחוץ במקום אחר.‬
‫הם בטח צריכים עצה כלשהי. סלחו לי. להתראות, מר הוגו.‬
- ‫- גב' מילה. - תודה, פרדי.‬
- ‫- להתראות, אאידה. - ביי, פרדי סטיוארט.‬
‫אני מנסה לעשות משהו פואטי, נעים, משהו ש... כן?‬
‫ואתה מפריע לי. שקט.‬
- ‫- אתה לא רוצה שאעזור לך? - לא.‬
- ‫- אני טוב מאוד בכתיבת הייקו. - תודה רבה.‬
- ‫- בסדר. - טוב. לא רוצה, לא צריך.‬
- ‫- "אתן לך..." - יודע מה? יש לי...‬
- ‫- "את השמיים". - ...תחושה.‬
‫תחושת בטן שבכל רגע‬
‫אצטרף לסטטיסטיקת האבטלה במדינה הזאת.‬
‫בטי, אבל אני ממש צריך משרד, לכל הפחות.‬
‫ניקולאס, אל תהיה עקשן. תשאיר כאן את החפצים שלך.‬
‫והרגע הזה הגיע. הנה המפלצת.‬
- ‫- התליינית שלי. - בטי הגיעה?‬
- ‫- והיא יותר בטי מאי פעם. - אין מצב.‬
‫ועם... בום, ניקולאס מורה.‬
‫טוב, זוז.‬
‫גב' בטי. אני כל כך שמחה לראות אתכם שוב, מר ניקולאס.‬
- ‫- מה שלומך? - בסדר, תודה אל.‬
‫במובן מסוים,‬
‫חזרתה היא הפגנת אהבה.‬
- ‫- קפטריה, נכון? - כן.‬
‫תביאו לי לחם בהקדם האפשרי.‬
‫היא נראית נפלא.‬
‫טוב, כן. האהבה, יותר מרגש או תחושה,‬
‫היא בעיה אופתלמולוגית. אין הסבר אחר לכך‬
‫שאתה מעדיף אותה עם שפם וגבה אחת.‬
‫רוצה שאתן לך בעיה אוטורינולרינגולוגית?‬
‫או איך שלא קוראים לזה. לעזאזל, מה הסכמנו?‬
‫שלא תתעסק עם בטי. היא מקודשת.‬
- ‫- אני יודע. אני מבין. - טוב, בסדר.‬
‫עכשיו, אם אתה מתכוון לפטר אותי, פשוט תעשה את זה,‬
‫לפני שבטי תקדים אותך.‬
‫איפה יהיה המקום שלי?‬
‫בפגישה הסכמנו ש"מואה" אעצב עם "טואה".‬
‫יש לה ההומור של ארמנדו.‬
‫מילס, תקשיבי, בפגישה‬
‫הגענו למסקנה שאני אלמד אותך.‬
‫האל ואני עובדים לבד.‬
‫האל נותן לי השראה,‬
‫ואני מציע אור, קסם וחיים.‬
‫אסתפק בהצצה בעיצובים של הקולקציה החדשה...‬
‫קקה בלבן, מותק.‬
‫יש לי אמונה טפלה, ואני לא מראה לאף אחד את העיצובים שלי לפני ההשקה,‬
‫בטח שלא לסיר לבישול אורז כמו הדבר הזה.‬
‫מר הוגו, אני מקליטה כל מה שאני שומעת ולומדת במהירות.‬
‫באמת? אז תלמדי את זה.‬
‫אסור להיכנס לסדנה של הוגו.‬
‫יום טוב לכן.‬
‫"תתעופפי מכאן". מה זה?‬
- ‫- בואי נלך, מותק. - אבוא אחרייך, מותק.‬
‫הורדה‬
‫תנעצי כאן סיכה, כך שזה ירד עד למטה.‬
‫הנה, כאן. בדיוק.‬
‫המשרד של מארסה‬
‫כנפי ההשראה.‬
‫אם נמשיך עוד...‬
‫מצלמת המחשב של ברטה‬
‫קבלה בקומה שנייה‬
‫ומהרגע הזה ואילך, אתה ופרדי תהיו אחראים‬
‫על מחלקת המכירות ועל התחום כולו.‬
‫אני אהיה איש מכירות? מורידים אותי בדרגה?‬
‫ההורדה הזאת מלהיבה אותי, למען האמת.‬
‫אני מצטער. סלחו לי רגע.‬
‫תודה, גברתי הנשיאה.‬
‫פרדי, ראיתי את הפוטנציאל שלך.‬
‫החברה הזאת חייבת לך קידום והזדמנויות חדשות.‬
‫תודה.‬
‫אני לא רוצה להתחיל להתנשם כאן, אבל אני באופוריה, מלא שמחה.‬
‫תאמיני לי, הצמד הזה,‬
‫אני והעמית והחבר האהוב שלי, מריטו קלדרון, יהיה נפלא.‬
‫כמעט כמו מסי וכריסטיאנו רונאלדו,‬
‫אם הם ישחקו באותה קבוצה.‬
‫המכירות יעלו.‬
‫פרדי, תן לדבר רגע עם מריו, בבקשה.‬
‫כן, בטח.‬
‫תודה.‬
- ‫- תודה. - זה מגיע לך, פרדי.‬
‫נתראה במשרד, עמיתי הנכבד.‬
‫את רוצה להשפיל אותי, נכון? זה הכיוון שלך.‬
‫את רוצה שאחווה השפלה פומבית.‬
‫זו הנקמה שלך.‬
‫כך את מענישה אותי על כך שהתייחסתי אלייך פעם בבריונות.‬
‫תזכרי שלא הייתי היחיד,‬
‫אבל, כמובן, בבריון השני התאהבת.‬
‫יודעת מה? במקומך הייתי עושה איתה אהבה בדיוק כמו שהיא.‬
‫כך תראה לה שאתה אוהב אותה ורוצה אותה.‬
‫בכל מקרה, זה לא משנה. אם זה מה שעומד לקרות, אני מתפטר.‬
‫אין לי בעיה עם זה.‬
‫רק תזכור שאם תתפטר,‬
‫לא תקבל פיצויים.‬
‫בנוסף להשפלה, את רוצה להשאיר אותי קרוב‬
‫כאויב השבוי הגרוע ביותר, נכון?‬
‫מזל טוב, בטי. אכזריות מתוחכמת מאוד.‬
‫אבל יש לי שאלה, את באמת רוצה אויב כזה?‬
‫תקשיב, מריו, אילו זה היה תלוי בי,‬
‫היית רחוק מאוד מ"אקומודה".‬
‫לא מגיע לך שום דבר,‬
‫אבל אתן לך הזדמנות אחת אחרונה.‬
‫כן כן, לא לא.‬
‫איך היה? תשפוך!‬
‫אני מנהל המכירות החדש,‬
‫והמכירה הזאת תקרה סוף סוף‬
‫כי ל"אקומודה" יהיה איש מכירות נהדר,‬
‫לצד העמית והחבר שלי, מריו קלדרון.‬
- ‫- לא. - עמית.‬
- ‫- באמת? - נתראה במשרד.‬
‫מזל טוב!‬
‫איזה יופי!‬
‫אל תיתן לזה לעלות לך לראש, טוב?‬
‫מובן שלא.‬
‫אישאר אדם אצילי, ויותר מכול, צנוע.‬
- ‫- ברטה. - כן?‬
‫אני צריך קפה למשרד שלי,‬
‫עם חלב שקדים ללא לקטוז ושתי כפיות סוכר.‬
‫סוכר חום.‬
‫כן, יבוא.‬
‫מתנה קטנה.‬
‫תודה.‬
‫מתנה מהנהלת "אקומודה",‬
‫ששמחה על כך שחזרת‬
‫ורוצה לברך אותך.‬
‫מה עם מילה?‬
‫היא ישנה אצל מרסלה.‬
‫כן, שמעתי.‬
‫למה לא סיפרת לי?‬
‫למה לי להטריד אותך בזה?‬
‫את מכירה את מילה, היא משנה את דעתה בכל יום.‬
‫לא רציתי להטריד אותך.‬
- ‫- למה היא עברה לגור אצלה? - הייתה בינינו אי-הבנה.‬
- ‫- אבל היא תהיה בסדר. - איזו אי-הבנה?‬
‫היינו בדירה עם מאחו.‬
- ‫- עורכת הדין אריאגה? - עורכת הדין אריאגה, כן.‬
‫היועצת המשפטית שעוזרת לנו כאן בכמה דברים.‬
‫עבדנו על כמה מסמכים, למען האמת,‬
‫ואז שתינו יין וכאלה.‬
‫יין.‬
‫כן. לא הייתי מציע לה משקה קל בשעה 20:30.‬
‫שתינו יין כדי להפיג מתחים, כי היה לנו קשה,‬
‫והיין נשפך לה על החולצה.‬
‫את יודעת איך זה. היא פתחה כמה כפתורים...‬
‫בטח, כי היין נשפך על הגוף התאגידי שלה.‬
‫איזו אי-הבנה.‬
‫אבל זה מה שקרה עם מילה, היא חשבה... שאני ניקיתי אותה.‬
‫לא עשיתי שום דבר רע.‬
‫את חושבת שקורה משהו ביני לבין מאחו?‬
‫לא קורה שום דבר עם מאחו או עם אף אחת אחרת.‬
‫יש לי הרבה עבודה.‬
‫ניקולאס.‬
‫מה קורה, פטי? מה שלומך?‬
‫רציתי להציע לך להיכנס, אבל כבר התיישבת.‬
‫ניקולאס, אתה תחשוב שאני משוגעת,‬
‫אבל ברגע שראיתי אותך... לא יודעת.‬
‫התחלתי לחשוב על הלילה ההוא‬
‫שבו אני ואתה היינו יחד בבית שלי.‬
‫אתה זוכר?‬
- ‫- אלה היו יומיים, פטי. - יומיים?‬
‫אלה היו 48 שעות ו-15 דקות בדיוק.‬
‫איזה זיכרון! כמובן.‬
‫ובכן, באותה תקופה, הייתי המזכירה של הנשיא.‬
‫עכשיו אני מנהלת טאלנטים.‬
‫מי היה מאמין, פטי.‬
‫מה זאת אומרת? קודמתי ביושר.‬
‫תזכור, למדתי כלכלה במשך שמונה סמסטרים בסן מרינו, ניקולאס.‬
‫נכון, אבל אלה לא היו שישה?‬
‫לא, נרשמתי לשניים נוספים,‬
‫אבל התחתנתי עם פצ'יטו,‬
‫ונאלצתי לדחות אותם שוב.‬
‫כן, הנישואים האלה שלך עם האיש ההוא, האיש הזקן ההוא.‬
‫זה קצת מוזר. למעשה, זה גרוע.‬
‫אתה נראה כל כך רגוע.‬
‫בטי? היא שוב נשיאת "אקומודה".‬
‫ואתה כבר לא סמנכ"ל הכספים.‬
‫התוכניות שלנו נהרסו.‬
‫לא. ממש לא, מארסה.‬
‫היא באה כדי לעשות כמה שינויים,‬
‫והיא בטח תגלה דברים שיפעלו לטובתנו.‬
‫אל תדאגי, אני אדע הכול כי אהיה במחלקת שיווק.‬
‫אבל מה? מה תעשה?‬
‫תסמכי עליי.‬
‫בטי בטח פגועה.‬
‫היא רוצה לנקום, נכון?‬
‫לכן עלינו לפעול במהירות.‬
‫אבל עדיף שנפעל במחשכים.‬
‫אנחנו צריכים להפיל אותה.‬
‫וכשבטי תיפול, ארמנדו ייפול.‬
‫זה לא מה שאת רוצה? שהם ישלמו על מותו של אחיך?‬
‫כי זה מה שאני עושה.‬
‫צדק.‬
‫טוב, אם אנחנו כבר מתוודים,‬
‫אני רוצה לספר לך משהו.‬
‫אני לא בסדר.‬
‫אני במצב לא טוב בכלל.‬
‫אני מבקשת שתעזור לי.‬
‫אני צריכה שתגן עליי.‬
‫פטי, כל מה שתרצי. אני לשירותך.‬
‫איזה חמוד.‬
‫אני יודעת שבטי רוצה לחסל אותי,‬
‫ואני צריכה שתגיד לה דברים טובים על העבודה שלי.‬
‫פטי, אבל אני לא מכיר את העבודה שלך.‬
‫אתה יכול לדמיין אותי.‬
‫לא, כמובן. אני יכול לדמיין אותך עושה הרבה דברים.‬
‫אבל את הקטע של העבודה, בכנות,‬
‫אני לא רואה. לא רואה אותו.‬
‫מה אם אעזור לך לראות אותו?‬
‫כי בטי אולי תוריד לי את הראש,‬
‫אבל היא לעולם לא תיגע לי בגוף.‬
‫מרסלה, אני רוצה לדבר איתך‬
‫ולהבהיר כמה דברים.‬
‫החיים מחזוריים, נכון?‬
‫את זוכרת שניהלנו את השיחה הזאת לפני שנים,‬
‫כשבאת להשתלט על החברה אחרי המהפך שעברת?‬
‫בזמנו, חזרתי כי רציתי לטהר את שמי.‬
‫עכשיו אני חוזרת‬
‫כדי להיות קרובה יותר לבת שלי.‬
‫באמת?‬
‫אז למה היא גרה אצלי ולא אצלך?‬
‫תקשיבי, ביאטריס, אני יודעת שאנחנו נאלצות לעבוד יחד,‬
‫אבל אני רוצה להבהיר דבר אחד. אחרי מה שקרה לדניאל,‬
‫לא אתן לך לקחת את מה ששייך לי.‬
‫את עדיין חושבת‬
‫שאני אחראית למה שקרה לדניאל?‬
‫תגידי את זה.‬
‫תקראי לילד בשמו.‬
‫הוא מת.‬
‫או שאת לא יכולה?‬
‫רק עשיתי מה שנראה לי נכון באותו זמן.‬
‫הדבר הנכון היה‬
‫שאנחנו נדווח עלייך ועל ארמנדו‬
‫על כל מה שעשיתם לחברה הזאת.‬
‫זה היה הדבר הנכון.‬
‫אל תדאגי למילה.‬
‫היא תקבל ממני כל מה שהיא צריכה.‬
‫תודה,‬
‫אבל ארמנדו ואני נטפל בבת שלנו.‬
‫באמת?‬
‫כי אני רואה שארמנדו עסוק למדי‬
‫בכל הסחות הדעת האלה, כמו תמיד.‬
‫ואני מקווה שלך יהיה זמן, בתפקיד הנשיאה.‬
‫זמן לבת שלך.‬
- ‫- זה מקרה מובהק של "ירוקת". - מה זה?‬
‫אני ירוקה מקנאה.‬
‫במה את מקנאה?‬
‫בכך שהעיצובים שלך טובים בהרבה משלי.‬
‫אני בסך הכול עיצבתי כמה הדפסים. זה הכול.‬
‫אבל הרעיון הכללי, הדוגמאות, כולם שלך.‬
‫ואני מת עליהם.‬
‫מילה, את מוכשרת מאוד.‬
‫אני באמת אוהב את העבודה שלך.‬
‫את מעצבת מפלצתית.‬
‫מפלצת. את סתם משחקת אותה טיפשה.‬
‫טוב, מפלצת, מה נעשה בזה?‬
‫אולי נהפוך את זה לווסט?‬
- ‫- בסדר. - יותר קלאסה.‬
- ‫- רעיון טוב. - פחות בד.‬
- ‫- אהבתי. - טוב.‬
- ‫- כן, אהבתי. - טוב.‬
‫עצוב לי לחשוב שהוגו ייפטר מהעיצובים שלנו.‬
‫אל תראי לו אותם. תראי אותם לאימא שלך.‬
‫הם בבעלותך, לא?‬
‫אלה כמה עיצובים שלי לקולקציה החדשה של "אקומודה".‬
‫אם תשימי לב, תראי שכולם נובעים מאותו רעיון עיצובי.‬
‫במילים אחרות, מקסימליזם, טרנד עם הרבה אופי.‬
‫ובכנות, בטי, המצב קשה בסדנה.‬
‫את מכירה את הוגו ויודעת שקשה לעבוד איתו.‬
‫הוא לא מקשיב, הוא לא פתוח לרעיונות חדשים.‬
‫אני באמת חושבת שהבאתי הרבה רעיונות מניו יורק,‬
‫ולדעתי זה מה שנחוץ ב"אקומודה", רעיונות חדשים.‬
‫מה את חושבת?‬
- ‫- מתוקה, אני ממש אוהבת את העיצובים שלך. - כן?‬
‫באמת? ברצינות?‬
‫ברצינות.‬
‫איזה כיף שאת אוהבת אותם,‬
‫כי זה מה שאני אוהבת לעשות,‬
‫ואני רוצה שתכירי את הסגנון שלי.‬
‫שתכירי אותי בתחום אחר, בעבודה,‬
‫ושתראי איך אני עובדת.‬
‫האמת, אם את יכולה ורוצה,‬
‫אפשר להיפגש מתישהו ולצאת לשופינג,‬
‫ואני אראה לך את הטרנדים החדשים.‬
‫אני יודעת שאת אישה עסוקה...‬
‫לא.‬
‫בטח אין לך זמן בלו"ז,‬
‫ואת לא אוהבת שופינג כל כך, אבל אם תרצי...‬
‫מתוקה, אני אשמח.‬
‫ואני אשמח לתרום יותר לעסק המשפחתי.‬
‫לכן המשפחה היא הדבר הכי חשוב.‬
- ‫- בגלל זה רציתי... - היי.‬
‫מה נשמע, קמיליטה? מה נשמע, בטי?‬
‫תגיד, למה אתה שם ג'ל בשיער?‬
- ‫- אתה נראה כמו איש זקן. - די.‬
‫אתן עסוקות?‬
- ‫- לא. - כן.‬
‫אז קבענו?‬
- ‫- כן. - כן?‬
- ‫- כמובן, מתוקה. - בסדר.‬
‫לעבודה ולמלאכה.‬
‫היא כמו רעידת אדמה.‬
‫עמדתי להציע לה לעבור לגור איתי.‬
- ‫- למה לא הצעת, בטי? - כי הפרעת לנו.‬
‫אני לא עומד בזה, אדוני, הנשיא שלי.‬
‫אני הולך לספר לגב' פינסון על כל מה שעשיתם. שניכם.‬
‫אני אדם טוב. לא אסכים ללכת לכלא. אני לא מוכן.‬
‫לא, גוטיירס, לאן אתה הולך? תישאר כאן.‬
- ‫- תירגע, אל תדאג. - סליחה.‬
- ‫- לא עכשיו. - אדוני, אני צריכה לנקות את השירותים.‬
- ‫- אחר כך. אקרא לך. תודה. - אלוהים.‬
‫גוטיירס, תיקון.‬
‫זה לא "מה שעשיתם", לא,‬
‫אלא "מה שכולנו עשינו". כולנו.‬
‫כולנו? אני רק חתמתי.‬
‫גם אני רוצה לדבר עם בטי.‬
‫טוב, אז כולם השתגעו.‬
‫תקשיבו, רבותיי,‬
‫בואו נזכור את חוקי הברזל.‬
‫חוק מספר אחד, לגברים אין זיכרון.‬
‫לא, זה לא תקף כאן.‬
‫זה תקף להרפתקאות מיניות, אבל במקרה הזה, זה לא.‬
‫לא סיימתי, גוטיירס.‬
‫חוק מספר שתיים, גברים מגבים זה את זה.‬
‫מה זה אומר?‬
‫שאף אחד כאן לא ילך לכלא. אף אחד.‬
‫טוב, ניקולאס, איך "אקומודה" נראית לך?‬
‫הרגע הגעתי,‬
‫אבל כבר הספקתי לצאת להפסקה ארוכה, מעוררת השראה.‬
‫אל תגיד לי שהסכמת לשבת לקפה עם פטריסיה פרננדס.‬
‫בטי, זה חזק ממני.‬
‫אני רואה אותה, ועולמי מתהפך עליי.‬
‫אלה לא פרפרים, אלא בעלי חיים גדולים יותר.‬
‫זאת האישה שהייתי רוצה לשבת ולהרהר איתה על החיים.‬
‫לצפות בקקטוס צומח, לדוגמה.‬
‫דרך אגב, מה הפרחים האלה?‬
‫תזרוק אותם.‬
- ‫- בטי כבר לא סומכת עליי. - טוב.‬
‫ואתה חושב שעכשיו,‬
‫זה הדבר הכי חשוב, הנושא הכי רלוונטי,‬
‫כשחסרים לנו 45 מיליארד פסו‬
- ‫- וסכום נוסף בדולרים? - מה? אלוהים אדירים.‬
‫זה הכסף שאנחנו חייבים לעובדים,‬
‫או זה שהפסדתם בגלל השקעות גרועות?‬
‫זה משנה, גוטיירס?‬
‫אתה עזרת לנו לנהל את זה. אתה שותף לזה.‬
‫מה אתה עושה? תנשום. תנשום שוב. תירגע.‬
‫זהו. אתה בסדר.‬
‫אני אדבר עם מאחו ונראה איך היא יכולה להוציא אותנו מזה.‬
‫ואתה... אתה תירגע, גוטיירס.‬
‫אבא, למה לא הודעת לי שאתה בא?‬
‫זו הפתעה, מתוקה. לכבוד תחילת כהונתך השנייה כנשיאה.‬
‫את יודעת שלא תמכתי בזה.‬
‫רציתי להביא לך ארוחת צהריים במתנה.‬
‫אני אוהבת מיץ.‬
- ‫- הריח נהדר, אבא. - נכון?‬
‫אבל אין לי זמן. יש לי פגישה חשובה מאוד.‬
- ‫- בטי. - נדבר אחר כך.‬
‫סליחה, ניקולאס. אני מצטערת.‬
‫תטפל בכול, בסדר? אני צריכה ללכת.‬
- ‫- ביי. - נתראה אחר כך, גברתי.‬
‫כמובן, גברתי הנשיאה.‬
‫בטי, ארוחת הצהריים שלך!‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫מר הרמס, יש לזה ריח ממש טוב.‬
‫זה גורם לי לאהוב אותך יותר בכל יום שעובר.‬
‫די עם החנפנות, עלוקה.‬
‫במקום זה, תגיד לי לאן ביאטריס אורורה הלכה בחיפזון כזה.‬
‫מר הרמס, אתה רוצה קפה?‬
- ‫- במשרד שלי? - יש לך משרד?‬
- ‫- כמובן. בוא, נעלה במדרגות. - לא. אילו מדרגות?‬
‫טוב, נעלה במעלית.‬
‫תגידי בבקשה למרטיקה להביא לי קפה למשרד, עליי.‬
- ‫- אחד או שניים? - אחד. אני אוכל ארוחת צהריים.‬
‫סליחה שאני אומרת,‬
‫אבל אם זה לא הצליח בפעם הראשונה, זה לא יצליח לעולם.‬
‫אבל...‬
‫אני מרגיש שעם בטי זה שונה.‬
‫היא שונה מנשים אחרות.‬
‫למה אתה כל כך חמוד? למה?‬
‫אתה פשוט תמים כל כך.‬
‫גם אם שני אנשים חיים יחד זמן רב,‬
‫הם לא מכירים זה את זה עד הסוף.‬
‫זה לא אומר עליכם הרבה, אבל ככה זה.‬
‫צהריים טובים. ברוכה הבא.‬
‫אני נפגשת עם מישהו.‬
‫האבוקדו הזה מעולה.‬
‫אין מצב. זה לא קורה לי.‬
‫המזל שלי כל כך רע?‬
- ‫- מה? - היא נכנסה הרגע.‬
- ‫- מי? - בטי.‬
- ‫- זאת היא? - כן.‬
‫אבל היא נראית אחרת כל כך.‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא רוצה לדבר על זה יותר, כי...‬
‫בסדר.‬
‫על מה נדבר? על מי שבא איתה, מר רואיס?‬
- ‫- הכול בסדר. תודה. - תודה.‬
- ‫- בטי, מכאן, בבקשה. - כן.‬
- ‫- כאן. לא, כאן. - בסדר.‬
- ‫- כן. - כן.‬
‫לא, בטי, תסתכלי לי בעיניים.‬
‫הוא איתה?‬
‫האקס שלך מאחורייך.‬
‫לא. תסתובבי בחזרה. תסתכלי רק עליי.‬
‫בואי נהיה דיסקרטיים. שבי, בבקשה.‬
- ‫- כמה מביך. - לא, תקשיבי, בטי, לא.‬
‫תירגעי. אל תדאגי. תירגעי.‬
‫שלום.‬
‫אם האקסית שלך הסכימה להיות נשיאת "אקומודה",‬
‫היא תוכל בקלות לקחת את המניות שאביך הוריש לה.‬
‫ארמנדו, אני מדברת על נושא חשוב מאוד.‬
- ‫- אתה לא מקשיב. - אני לא רוצה להקשיב.‬
‫למה הם צוחקים? יש לך הסבר לזה?‬
‫טוב, אז ביי.‬
‫לא, אני מצטער. אני מקשיב.‬
‫אני יכולה להשיג לכם גירושים בתוך שבועיים.‬
- ‫- אני לא רוצה להתגרש. - מה?‬
‫לא.‬
‫אתה צריך להכין את מסמכי הגירושים עכשיו‬
‫ואז לטפל בנושא הירושה שלך,‬
‫אחרת תמצא את עצמך ברחוב בלי לרשת כלום.‬
‫את לא מכירה אותה. לא אכפת לה מכסף.‬
‫ארמנדו, האישה שאתה מתחתן איתה היא אישה אחת,‬
‫וזו שאתה מתגרש ממנה היא אחרת לגמרי.‬
‫מאחר שאנחנו הולכים למשפט, בבקשה,‬
‫תן לי להכניס גם את יועץ התדמית שלה לכלא.‬
‫בסדר?‬
‫אני זה שילך לכלא, רק שתדעי.‬
‫למה אתה אומר את זה? בגלל ההטבות הסוציאליות?‬
‫אל תדאג, יקירי.‬
‫זה בשליטה.‬
‫אני כבר בא. אני כבר חוזר.‬
‫יודעת מה? אני ממש צריך לשירותים.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫תגיד לי, אדוני,‬
‫הבוס שלך יודע שאתה אוכל ארוחת צהריים עם לקוחות?‬
‫מידה אקסטרה לארג'‬
‫הוא יודע.‬
‫אני הבוס.‬
‫גם העובד וגם בעל העסק.‬
‫אבל למה אתה תמיד צריך לצאת לארוחת צהריים עם אשתי?‬
‫בטי ביקשה ממני להאיץ את הליך הגירושים.‬
‫בסדר. למה אתה לא קורא לה,‬
‫"גב' מנדוסה", "גב' בטי", "סניורה בטי"?‬
‫היא עדיין אשתי.‬
‫בתקווה, לא לעוד הרבה זמן.‬
- ‫- הכול בסדר? - כן, הכול בסדר.‬
‫נתקלתי בבעיה קטנטנה.‬
- ‫- באמת? - בעיה לא חשובה.‬
- ‫- באמת. - איזו בעיה?‬
‫אין טעם לדבר עליה כרגע.‬
‫מה כל כך מצחיק?‬
‫תנו לי לנחש.‬
‫אתם צוחקים כי אשתי ואני עומדים להתגרש, נכון?‬
‫ככה זה בחיים,‬
‫מה שמצחיק אתכם הוא טרגדיה בשבילי,‬
‫כי המשפחה שלי מתפרקת.‬
‫ארמנדו, תניח לנו, בבקשה.‬
‫זה לא קשור אליך.‬
‫האישה היפה הזאת שמדברת איתי עכשיו‬
‫היא עדיין אשתי, אדוני.‬
‫אז אני מבקש ממך לא ללעוג לי, בבקשה.‬
‫בסדר?‬
‫מר מנדוסה,‬
‫עם כל הכבוד, אני מבקש ממך לשמור מרחק.‬
‫בבקשה, תכבד את הלקוחה שלי.‬
- ‫- תירגע. - אני רגוע.‬
‫אולי תשתה קצת... תה צמחים לאדון, בבקשה.‬
‫שקית קרח לאדון.‬
- ‫- ארמנדו! - אני רוצה לראות אותך בלי שיניים!‬
- ‫- בבקשה, תירגע! - אני אותיר אותך ללא שיניים!‬
‫תעזבו אותי.‬
- ‫- מלצר! - אל תיגעו בי!‬
‫מלצר, חשבון, בבקשה.‬
‫זהירות. זאת חליפה יקרה!‬
‫אתה צריך שינוי רדיקלי בחיים.‬
‫אתה צריך לחזור לקרוא לי מר ארמנדו.‬
‫לכן אני רוצה להמליץ שתלך לסדנת ויסות רגשות,‬
‫בדיוק כדי שתלמד לשלוט במצב הרוח שלך.‬
‫מושלם. טוב.‬
‫מושלם. אז מר נשיא לשעבר עומד לאבד את גברת נשיאה.‬
‫זה ברור לי לחלוטין. סליחה.‬
- ‫- פרדי! - כן?‬
‫בסדנה הזאת חייבים לנעול נעליים ללא גרביים?‬
‫לא. זה לא העניין.‬
‫אני חושב שאתה לא יודע, נשיא יקר לשעבר,‬
‫אני מנהל המכירות החדש של "אקומודה".‬
‫מוניתי לתפקיד זה עתה על ידי גברתנו נשיאה.‬
‫אז קפצתי לסדנה של הוגו‬
‫כדי שילביש אותי לכבוד המאורע.‬
‫טיפול רגשי.‬
‫אם הוא יעזור לי להחזיר את בטי, אני מוכן לעשות הכול.‬
‫בוא נלך לסדנה.‬
‫נראה לי ש...‬
- ‫- טוב... - הם שונים מאוד.‬
- ‫- כן. - כן?‬
- ‫- כן. הם... - הם לא מוצאים חן בעינייך?‬
‫את חושבת שהם נוראיים.‬
- ‫- לא. - לא.‬
‫הם מוצאים חן בעיניי. לדעתי הם חדשניים,‬
‫וזה בדיוק מה ש"אקומודה" צריכה.‬
- ‫- אלה פשוט הראשונים... - שלום.‬
‫חשבתי שלא תבוא, הוגו.‬
‫לא, באתי רק להגיד לכם דבר אחד.‬
‫בחברה הזאת, היחיד שמראה עיצובים חדשים הוא אני,‬
‫המעצב, בסדר?‬
‫ואני מקווה שאני ברור, כי לא ארשה‬
‫שאף אחד בחברה הזאת יעקוף את הסמכות שלי.‬
‫סליחה.‬
- ‫- תירגע, הוגו. בוא. - לא, מארג'.‬
- ‫- לא אירגע. - כן.‬
‫לא, לא אירגע.‬
‫אתם שמים כאן את הניסיון שלי ללעג ולקלס,‬
‫והוגו לומברדי דורש כבוד.‬
‫לא אתן שתתייחסו אליי כאל רהיט‬
‫שלא יודעים איפה לשים אותו. הבנתם?‬
‫לומברדי, אני לא מבין את ההתרעמות.‬
‫לכל דבר יש סוף, חוץ מליהירות שלך.‬
- ‫- מגוחך לגמרי. - הוגו.‬
- ‫- מה? - בבקשה.‬
‫תסתכל על העיצובים. הם טובים.‬
‫טוב. בואו נראה. מה יש לנו כאן?‬
‫לא אהבתי.‬
‫ולא אהבתי.‬
‫את יודעת למה לא אהבתי אותם, מילס?‬
‫פשוט כי אין להם חוט מקשר,‬
‫אין רעיון כולל, אין אחידות.‬
‫אין קול שמעביר מסר.‬
‫אני רק רואה בדים על גבי בדים‬
‫שמשדרים, "וואו, אני כל כך משוגע".‬
‫ובטי, אם את רוצה ש"אקומודה" תפשוט את הרגל,‬
‫תשיקי את הקולקציה הזאת כמה שיותר מהר.‬
‫סליחה.‬
- ‫- מילה. - בואי, קמילה.‬
‫זאת לא הדרך.‬
- ‫- תוכל להשאיר אותנו לבד, בבקשה? - כמובן.‬
‫לא, לא אתה, הוגו.‬
‫איגנסיו.‬
‫בשמחה.‬
‫סליחה.‬
‫פטי.‬
‫שלום. תראי.‬
‫בשבילך.‬
‫"תודה שחזרת"?‬
‫אל חיי.‬
‫תודה שחזרת אל חיי, פטי. תראי.‬
‫ניקולאס, איזה חמוד.‬
‫מה עם הדבר השני?‬
‫דיברת עליי עם בטי?‬
‫אל תדאגי.‬
‫דיברתי איתה. הכול סגור.‬
‫את תהיי בסדר.‬
‫ניקולאס. תודה.‬
‫אין לך מושג איך אני מרגישה.‬
‫אני כל כך שמחה לדעת שמישהו דואג לי.‬
‫ניקולאס, בסדר, אני מקבלת את הפרחים,‬
‫אבל תזכור שאני אישה נשואה, ניקולאס.‬
‫אל תפתח ציפיות לגביי.‬
‫מה קורה כאן?‬
- ‫- כלום. לא, אדוני. - לא, אדוני. כלום.‬
‫פטריסיה פרננדס, מה את עושה עם הפרחים שנתתי לבטי?‬
- ‫- סליחה? - סליחה, כן.‬
- ‫- מה את עושה? - ארמנדו מנדוסה.‬
‫החוצה!‬
‫אל תתבלבל. הפרחים האלה שלי.‬
‫ניקולאס נתן לי אותם. לך תשיג פרחים משלך.‬
‫חוץ מזה, אני מזכירה לך שאסור לצעוק בחברה הזאת.‬
‫נגמר לי הקרח.‬
‫נגמרה לי הסבלנות. נגמרו לי החיים.‬
‫אני לא יכול לעשות או לומר שום דבר. איזה שעמום.‬
‫איזה שעמום.‬
‫אתה רגיל להתייחס לאנשים לא יפה,‬
‫אבל לא ארשה שזה יקרה יותר.‬
‫מעתה והלאה, אני דורשת סדר וכבוד ב"אקומודה".‬
‫באמת? תתחילי בלהשליט סדר בחברה הזאת,‬
‫כי היא מתפרקת מאחורי גבך.‬
‫למה אתה אומר את זה?‬
‫שבי בבקשה. שבי.‬
‫תקשיבי, בטי.‬
‫אני לא יודע אם ארמנדו עשה לך חפיפה.‬
‫אני לא יודע אם את מודעת לכל מה שקורה בחברה הזאת.‬
‫אני מוכן לרכל על זה.‬
‫אני מתכנן לעבור לגור עם בן הזוג שלי.‬
‫ראינו בית יפהפה,‬
‫עם גנים כמו בוורסאי.‬
‫הבעיה היא שעשיתי את החישוב והבנתי‬
‫שאם אמכור את הדירה שלי, לא אוכל לממן אפילו מחצית מהבית הזה.‬
‫אז מה אמרתי?‬
‫"אדרוש את כספי הפיצויים שלי", ויש לי זכות לעשות זאת על פי חוק,‬
‫כי אני עובד כאן כבר 20 שנה,‬
‫ונתתי לחברה הזאת את כל האור, הקסם והחיים שלי.‬
‫כשביקשתי את כספי הפיצויים שלי, הפתעה!‬
‫מה את חושבת, בטי? "אקומודה",‬
‫החברה שאת הנשיאה שלה, גברתי הנשיאה,‬
‫לא שילמה פיצויים לעובדיה‬
‫כבר הרבה זמן.‬
‫זאת ודאי טעות.‬
‫הטעות, ואני אומר את זה עם כל הכבוד,‬
‫היא שחזרת ל"אקומודה".‬
‫בטי, אני צריך את הכסף שמגיע לי,‬
‫כי אם לא אקבל אותו, ואתם תתחילו למרוח אותי בתירוצים,‬
‫כמו שאתם יודעים היטב לעשות, אני אצעק.‬
‫כמו שארמנדו אומר, "אצעק כמו משוגעת".‬
‫זה יהיה כל כך חזק, שכל העולם ידע‬
‫שכאן, ב"אקומודה",‬
‫אתם גונבים לעובדים שלכם את הכסף.‬
‫שיהיה לך ערב נעים.‬
‫ארמנדו, בבקשה. מספיק עם התירוצים.‬
‫לא אסבול עוד שקר אחד.‬
‫למה ההפרשות של הוגו לא מעודכנות?‬
‫ושל העובדים האחרים? זה אותו דבר אצלם?‬
‫תני לי כמה ימים‬
‫לפתור את זה, בבקשה.‬
‫למה אתה תמיד חייב לסבך הכול?‬
‫אני לא יודע. אולי תפקיד הנשיא‬
‫תמיד היה גדול עליי.‬
‫או שאני שום דבר בלעדייך, בטי.‬
‫מה קרה להפרשות של העובדים?‬
‫תני לי שלושה ימים, בבקשה.‬
‫אני לא רוצה לאכזב אותך שוב, טוב?‬
‫בבקשה.‬
‫ארמנדו, המצב השתנה.‬
‫אתה צריך לקבל אחריות על מה שעשית.‬
‫אקבל אותה.‬
‫אקבל. את יודעת למה?‬
‫כי אני רוצה שאת ובתי תהיו גאות בי,‬
‫גם אם זה יקרה רק פעם אחת בחיים.‬
‫יומיים. לא יותר.‬
‫לאחר מכן אתקשר לבעלי המניות‬
‫כדי שתסביר להם הכול.‬
‫בטי המכוערת, הסיפור נמשך‬
‫תרגום כתוביות: עטר אברמסון‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬