Stilig sofa.
Et mirakel har gitt oss tilbake
lederen vår, Beatriz Pinzón.
Lederen vår, Betty, kommer tilbake i dag! Endelig!
Rettelse. Fru leder.
Ferney?
Freddy Stewart, siden jeg pleide å kjøpe bleier til deg.
- Freddy, se. - Ja.
- Ta det med til verkstedet. - Ja.
Og hent det jeg la i resepsjonen, og ta det med til verkstedet mitt.
Ditt eller Hugos?
Takk. Kom.
Ops. Mila?
- Mila? - Hva er det?
Gå. Vi tar heisen. Kom.
Mens hun tar heisen,
tar jeg trappen. Unnskyld meg.
Nei.
Se på dritten jeg designer.
Det flyter ikke. Jeg får ikke inn noe.
Det må være stygghetens gjenkomst til Ecomoda
som ikke tillater inspirasjonen å komme til meg.
Pass på, Nicolás. Hallo.
Hei, jenter.
VELKOMMEN
Takk.
Betty, hva med navnet mitt?
Ikke noe velkomstskilt til meg?
Kommer du tilbake til Ecomoda, Nicolás?
Utnevnelsen min var Bettys første ordre.
Hvilken stilling skal du ha? Om jeg får vite det.
Klart det.
Konsulent og rådgiver for lederen.
- Unnskyld meg. - Kom igjen, Betty.
Jeg lager kaffe.
Tre lønninger og en ekte sjef.
Løsne kjolene.
- God morgen. - Sånn.
La det flyte.
Mils, jeg sa at jeg ikke vil se deg i verkstedet.
Absolutt ikke med en airfryer. Hva er det?
- Søker på "airfryer". - Presenter deg.
Jeg heter Aída, som i AI, kunstig intelligens.
En sømbyste.
Jeg takler både amerikanske og europeiske størrelser.
Nei. Det er dråpen.
Du nekter meg gleden
av å klype modellene mine i rumpa.
Hun har kurver,
men får aldri kurvene til min kjære dronning, Aura María.
Gjør meg en tjeneste, Freddy.
Jeg får melding fra Ecomodas leder.
Tjenestene mine trengs.
De trenger sikkert råd. Unnskyld meg. Vi snakkes, Hugo.
- Mila. - Takk, Freddy.
- Vi sees, Aída. - Ha det, Freddy Stewart.
Jeg prøver å gjøre noe poetisk, fint, noe som... Ja?
Og du avbryter meg. Stille.
- Vil du ikke ha hjelp? - Nei.
- Jeg er god på haikuer. - Tusen takk.
- Greit. - Ja vel. Vil du ikke, så nei.
- "Vil gi deg..." - Vet du hva? Jeg har...
- "...himmelen." - ...en anelse
om at når som helst
blir jeg nok et tall i arbeidsledighetsstatistikken.
Betty, jeg trenger et kontor.
Nicolás, ikke vær sta. La tingene dine stå her.
Og det øyeblikket er her. Der er monsteret.
- Der er bøddelen. - Er Betty her?
- Mer Betty enn noensinne. - Du tuller.
Og... Bing, bang, bom. Nicolás Mora.
Flytt deg.
Betty. Så fint å se dere begge igjen, Nicolás.
- Står til? - Bra. Gudskjelov.
På en måte
er det kjærlig å komme tilbake.
- Kafeteriaen? - Ja.
Almojábanas og pandebono, fort.
Så flott hun er.
Ja. Kjærlighet er mer enn en følelse,
men en otorinolaryngologisk sykdom. Det finnes ingen forklaring på hvorfor
du liker henne med bart og monobryn.
Vil du jeg skal gi deg en otorinolaryngologisk sykdom?
Eller hva det nå heter. Hva ble vi enige om?
Du skulle ikke plage Betty. Hun er hellig.
- Ja. Jeg forstår. - Greit.
Om du skal sparke meg, bare gjør det,
før Betty gjør det først.
Hvor skal jeg være?
På møtet var vi enige om at moi skulle designe med toi.
Hun har humoren til Armando.
Å, Mils. På møtet
konkluderte vi med at jeg skulle lære deg opp.
Gud og jeg jobber alene.
Gud inspirerer meg,
og jeg gir lys, magi og liv.
Jeg tar til takke med å se designene i kolleksjonen...
Tull.
Jeg er overtroisk og lar ikke noen se designene før lanseringen,
og absolutt ikke en sånn riskoker.
Hugo, jeg spiller inn alt jeg hører, og lærer fort.
Jaså? Lær dette, da.
Det er forbudt å gå inn på Hugos verksted.
Ha en fin dag.
"Fly, fly, fly bort." Hva er det?
- Vi går. - Jeg følger deg.
LASTER NED
Sett en nål her. Helt ned.
Og her, denne. Denne her.
MARCES KONTOR
Inspirasjonens vinger.
Om vi gikk lengre...
BERTHAS WEBKAMERA
RESEPSJON, ANDRE ETASJE
Og fra nå av skal du og Freddy styre
salgsavdelingen og salgsområdet.
Skal jeg bli selger? Blir jeg degradert?
Jeg er også veldig "de-overlykkelig".
Beklager. Unnskyld meg et øyeblikk.
Takk.
Freddy, jeg har sett potensialet ditt.
Selskapet skyldte deg en forfremmelse og nye muligheter.
Takk.
Jeg vil ikke hyperventilere, men jeg er kjempeglad.
Tro meg, denne duoen,
med min kjære kollega og venn, Marito Calderón, blir fantastisk.
Kan kanskje sammenlignes med at Messi og Cristiano Ronaldo
spiller på samme lag.
Salget går opp.
Freddy, gir du meg et øyeblikk med Mario?
Ja. Selvsagt.
Takk.
- Takk. - Vel fortjent, Freddy.
Vi sees på kontoret, kjære kollega.
Du vil ydmyke meg, ikke sant? Det er dit dette bærer.
Du vil ydmyke meg offentlig.
Det er hevnen din.
Det er din oppreisning for mobbingen min på den tiden.
Husk at jeg ikke var den eneste.
Men du forelsket deg i den andre mobberen.
Vet du hva? Om jeg var i dine sko, ville jeg elsket med henne som hun er.
Det er sånn du viser henne at du elsker henne og vil ha henne.
Det har ikke noe å si. Om det er sånn, slutter jeg, Betty.
Greit for meg.
Bare husk at om du slutter,
har du ikke rett til kompensasjon.
I tillegg til ydmykelsen vil du holde meg nær
som en fanget fiende, ikke sant?
Gratulerer, Betty. Veldig sofistikert ondskap.
Men la meg spørre: Vil du ha en sånn fiende?
Mario, om det var opp til meg,
hadde du vært milevis unna Ecomoda.
Du fortjener ingenting.
Men jeg gir deg én siste sjanse.
Ta den, eller stikk.
Hvordan gikk det? Fortell!
Jeg er ny salgssjef,
for endelig kommer salget,
for Ecomoda får en flott selger
ved siden av min kollega og venn Mario Calderón.
- Nei. - Kollega.
- Seriøst? - Vi sees på kontoret.
Gratulerer!
For en skjønnhet!
Ikke la det gå deg til hodet.
Absolutt ikke.
Jeg skal være edel og fremfor alt ydmyk.
- Bertha. - Ja?
Jeg trenger kaffe på kontoret
med laktosefri mandelmelk og to skjeer sukker.
Brunsukker.
Kom inn.
En liten gave.
Takk.
En gave fra ledelsen i Ecomoda,
som er glad for at du er tilbake,
og vil ønske deg velkommen.
Og Mila?
Hun bor hos Marcela.
Ja, jeg hørte det.
Hvorfor sa du det ikke?
Hvorfor plage deg med det?
Du kjenner Mila. Hun ombestemmer seg hver dag.
Jeg ville ikke plage deg.
- Hvorfor ble hun med henne? - Det var en misforståelse.
- Men det går bra. - Hvilken misforståelse?
Vi var i leiligheten med Majo.
- Advokat Arriaga? - Ja.
Den juridiske rådgiveren som hjelper oss her.
Vi jobbet med noen papirer,
og plutselig hadde vi drukket litt vin.
Vin.
Ja. Jeg kunne ikke tilby henne brus halv ni om kvelden.
Vi drakk vin for å hjelpe på stresset, for det var vanskelig.
Og det kom vin på blusen hennes.
Hun knappet den litt opp...
Ja, for den ble sølt på kroppen hennes.
For en misforståelse.
Det samme tenkte Mila, for hun... Jeg tørket av henne.
Jeg gjorde ikke noe galt.
Tror du det er noe mellom Majo og meg?
Det skjer ikke noe med Majo eller med noen andre.
Jeg har mye å gjøre.
Nicolás.
Hvordan går det, Pati?
Jeg skulle be deg komme inn, men du har satt deg alt.
Nicolás, du kommer til å tro jeg er sprø,
men så fort jeg så deg... Jeg vet ikke.
Jeg begynte å tenke på den kvelden
du og jeg var sammen hos meg.
Husker du det?
- Det var to dager, Pati. - To dager?
Det var akkurat 48 timer og 15 minutter.
For en hukommelse! Så klart.
På den tiden var jeg lederens sekretær.
Nå er jeg talentmanageren.
Hvem skulle trodd det, Pati?
Hva mener du? Det skjedde ærlig og redelig.
Husk at jeg tok åtte semester med økonomi på San Marino, Nicolás.
Vet det. Men var det ikke seks?
Nei, jeg tok to til.
Men jeg giftet meg med Pachito,
og måtte utsette det igjen.
Ja, ekteskapet ditt med den gamle mannen.
Det er litt rart. Det er faktisk ille.
Du ser så rolig ut.
Betty? Leder i Ecomoda igjen.
Og du er ikke økonomisjef lenger.
Planene våre er ødelagt.
Nei. Ikke i det hele tatt, Marce.
Hun er her for å flytte brikker.
Hun kommer til å oppdage ting vi er interessert i.
Slapp av. Jeg får all informasjon fra markedsføringsavdelingen.
Men hva skal du gjøre?
Stol på meg.
Betty er sikkert såret.
Hun vil ha hevn, ikke sant?
Det er derfor vi må handle raskt.
Men det er bedre i mørket.
Vi må få henne til å falle.
Og når Betty faller, faller Armando.
Er det ikke det du vil? At de skal få svi for din brors død?
For det er det jeg gjør.
Rettferdighet.
Siden vi tilstår,
har jeg noe å si deg.
Jeg er ikke ok.
Jeg er veldig dårlig.
Jeg ber deg hjelpe meg.
Du må beskytte meg.
Pati, hva enn du vil, hjelper jeg deg.
Så søtt.
Jeg vet at Betty er ute etter meg.
Du må si fine ting om arbeidet mitt.
Pati, jeg har aldri sett arbeidet ditt.
Men du kan se meg for deg.
Så klart. Jeg kan se for meg at du gjør mye.
Men arbeidet
ser jeg ikke.
Jeg kan få deg til å se det.
Betty har kanskje hodet mitt,
men hun får aldri kroppen min.
Marcela, jeg vil snakke
og klare opp i ting.
Livet går i sykluser, ikke sant?
Husker du at vi hadde denne samtalen for mange år siden,
da du kom for å ta over etter forvandlingen din?
På den tiden kom jeg tilbake for å renvaske meg.
Nå kommer jeg tilbake fordi
jeg vil være nærmere datteren min.
Å?
Så hvorfor bor hun hos meg, ikke deg?
Beatriz, jeg vet vi må samarbeide,
men jeg vil gjøre det klart at etter det som skjedde med Daniel,
tillater jeg ikke at du tar det som tilhører meg.
Tror du fortsatt
at jeg har skylden for det som skjedde med Daniel?
Si det.
Si det som det er.
Død.
Eller kan du ikke det?
Jeg gjorde bare det jeg mente var rett.
Det rette var
om vi meldte deg og Armando
for alt dere gjorde med selskapet.
Det var det rette.
Ikke tenk på Mila.
Hun får alt hun trenger hos meg.
Takk,
men Armando og jeg tar oss av datteren vår.
Jaså?
For jeg ser at Armando er opptatt
med distraksjonene sine, som alltid.
Og jeg håper du har tid nå som du er leder.
Tid til datteren din.
- Dette er en tydelig PFS. - Hva er det?
Positiv for sjalu.
Sjalu på hva da?
Designene dine er mye bedre enn mine.
Jeg designet bare noen trykk.
Men den generelle ideen, mønstrene, det er ditt.
Og jeg elsker det.
Mila, du har mye talent.
Jeg elsker arbeidet ditt.
Du er en design-kjempe.
En kjempe. Du spiller bare dum.
Greit, kjempe. Hva skal vi gjøre med dette?
Skal vi gjøre det til en vest?
- Greit. - Stiligere.
- Elsker ideen. - Mindre stoff.
- Jeg liker det. - Greit.
- Liker det. - Ok.
Leit at Hugo fjerner designene våre.
Ikke vis dem til ham. Vis dem til moren din.
Er ikke du eieren?
Dette er designene mine til Ecomodas nye kolleksjon.
Ser du nøye etter, er alle variasjoner av det samme kreative konseptet.
Med andre ord: Maksimalisme er en trend med mye karakter.
Og ærlig talt har det vært vanskelig på verkstedet.
Du vet hvor vanskelig Hugo er å jobbe med.
Han hører ikke etter, er ikke åpen for nye ideer.
Jeg tok med mange ideer fra New York.
Og det føler jeg at Ecomoda trenger, nye ideer.
Hva synes du?
- Jeg liker designene dine. - Gjør du?
Seriøst?
Seriøst.
Jeg elsker at du elsker dem,
for dette er det jeg elsker.
Og jeg vil at du skal bli kjent med stilen min.
Kjenne meg på et annet område, på jobb,
og se hvordan jeg jobber.
Faktisk, om du kan og vil,
kan vi møtes og shoppe en dag,
så viser jeg deg alle de nye trendene.
Jeg vet du er opptatt...
Nei.
Du har sikkert ikke tid,
og du liker ikke å shoppe, men om du vil...
Det vil jeg gjerne.
Jeg vil gjerne bidra mer i familiebedriften.
Det er derfor familie er viktigst.
- Det er derfor jeg vil... - Hei.
Står til, Camilita, Betty?
Hvorfor liker du å bruke gelé?
- Du ser gammel ut. - Stopp.
Er du opptatt?
- Nei. - Ja.
Er det avgjort?
- Ja. - Ja?
- Så klart. - Greit.
Jobb hardt.
Jenta er som et jordskjelv.
Jeg skulle be henne flytte inn hos meg.
- Hvorfor gjorde du ikke det, Betty? - Du avbrøt oss.
Jeg orker det ikke lenger.
Jeg sier til fru Pinzón det dere gjorde nå. Du og du.
Jeg er et godt menneske. Og jeg vil ikke i fengsel.
Nei, Gutiérrez, hvor skal du. Bli her.
- Ro deg ned. - Unnskyld meg.
- Ikke nå, Martica. - Jeg må vaske toalettene.
- Senere. Jeg sier fra. Takk. - Herregud.
Gutiérrez, rettelse.
Det er ikke "det du gjorde". Nei.
Det er "det vi gjorde". Alle sammen.
Alle sammen? Jeg skrev bare under.
Jeg vil også snakke med Betty.
Greit. Alle klikket.
Mine herrer,
la oss huske det grunnleggende.
Første bud. Gentlemen har ikke penger.
Det gjelder ikke her.
Det gjelder seksuelle eventyr, men ikke i dette tilfellet.
Jeg er ikke ferdig, Gutiérrez.
Andre bud. Gentlemen passer på hverandre.
Hva betyr det?
Bare at ingen skal i fengsel her.
Nicolás, hvordan ser du på Ecomoda?
Jeg har nettopp landet,
men har allerede tatt en lang, inspirerende tur.
Ikke si at du sa ja til kaffe med Patricia Fernandez.
Betty, det er sterkere enn meg.
Jeg ser henne, og hun snur verdenen min på hodet.
Det er ikke sommerfugler. Det er mye større dyr.
Hun er kvinnen jeg vil sette meg ned og tenke på livet med.
Se en kaktus vokse, for eksempel.
Forresten, hva er dette for blomster?
Kast dem.
- Betty stoler ikke på meg lenger. - Greit.
Og du mener at
dette er det viktigste, mest relevante temaet nå
mens vi mangler 45 milliarder pesos,
- pluss det i dollar? - Hva? Herregud.
Er det pengene vi skylder de ansatte,
eller som du investerte dårlig?
Har det noe å si?
Du hjalp oss med dette. Du er en del av det.
Hva gjør du? Pust. Pust igjen. Ro deg ned.
Sånn. Det går bra.
Jeg snakker med Majo og hører hvordan hun kan få oss ut av dette.
Og du... Bare rolig, Gutiérrez.
Hvorfor sa du ikke at du kom, pappa?
Det var en overraskelse. Du begynner i din andre lederperiode.
Du vet at jeg ikke liker det.
Jeg ville komme med lunsj som gave.
Jeg elsker juice.
- Lukter nydelig. - Ikke sant?
Men jeg har ikke tid. Jeg har et veldig viktig møte.
Vi kan snakke senere.
Beklager, Nicolás.
Ta deg av alt. Jeg må gå.
- Ha det. - Vi sees senere.
Så klart.
Betty, lunsjen din.
Jeg ordner det.
Dette lukter godt, Hermes.
Det får meg til å tro at jeg elsker deg mer hver dag.
Slutt å smiske, din igle.
I stedet kan du si hvor Beatriz Aurora skulle i sånn hast.
Hermes, vil du ha kaffe?
- På kontoret mitt? - Har du et kontor?
- Klart. Kom. Opp trappen. - Nei. Hvilken trapp?
Greit. I heisen.
Si til Martica at hun skal komme med kaffe på kontoret mitt.
- Én eller to? - Én, for jeg skal spise lunsj.
Beklager å si det,
men om det ikke gikk første gang, går det aldri.
Men...
Jeg føler det er annerledes med Betty.
Hun er ikke som andre kvinner.
Hvorfor er du så søt?
Du er bare så uskyldig.
Selv om to mennesker bor sammen lenge,
kjenner man aldri hverandre helt.
Det sier ikke mye om deg, men det er sånn det er.
God ettermiddag. Velkommen.
Jeg skal møte noen.
Avokadoen er nydelig.
Nei. Dette kan ikke skje med meg.
Jeg kan ikke ha sånn uflaks.
- Hva er det? - Hun kom nettopp.
- Hvem? - Betty.
- Er det henne? - Ja.
Men hun ser så annerledes ut.
Hva skjedde?
Jeg vil ikke snakke om det lenger, for...
Greit.
Hva skal vi snakke om? Han hun er med? Ruiz?
- Alt i orden. Takk. - Takk.
- Betty, denne veien. - Ja.
- Her. Nei, her. - Greit.
- Ja. - Ja.
Nei, Betty. Se meg inn i øynene.
Er han med henne?
Eksen din er der.
Nei. Snu deg. Bare se på meg.
Vi er diskré. Sett deg.
- Jeg er så flau. - Nei, Betty.
Ro deg ned. Slapp av.
Hallo.
Om eksen din ble leder i Ecomoda,
kan hun lett beholde aksjene fra faren din.
Armando, jeg snakker om noe viktig.
- Du hører ikke etter. - Jeg vil ikke.
Hvorfor ler de? Kan du forklare det?
Greit. Ha det, da.
Nei. Beklager. Jeg lytter.
Jeg kan få deg skilt på to uker.
- Jeg vil ikke skille meg. - Hva?
Nei.
Du må ordne skilsmissepapirene nå,
og så ta deg av etterfølgingen,
ellers havner du på gata uten arv.
Hun bryr seg ikke om penger.
Armando, kvinnen du gifter deg med, er én kvinne.
Hun du skiller deg fra, er en annen.
Og siden vi skal i retten,
la meg sette imagekonsulenten hennes i fengsel også.
Greit?
Det er jeg som havner i fengsel, bare så du vet det.
Hvorfor sier du det? På grunn av støtten?
Slapp av.
Det er under kontroll.
Straks tilbake.
Vet du hva? Jeg må på toalettet.
Straks tilbake.
Si meg.
Vet sjefen din at du spiser lunsj med klienter?
XL STØRRELSE
Han vet det.
Jeg er sjefen.
Ansatt og eier av firmaet.
Men hvorfor må du alltid spise lunsj med kona mi?
Betty ba meg få fortgang i skilsmissen.
Greit. Hvorfor sier du ikke
"fru Mendoza" eller "fru Betty"?
Hun er fortsatt kona mi.
Forhåpentligvis ikke lenge.
- Alt i orden? - Ja da.
Jeg støtte på et lite problem.
- Å? - Et uviktig problem.
- Seriøst. - Hva var det?
Jeg synes ikke det er verdt å nevne nå.
Hva er så morsomt?
La meg gjette.
Dere ler fordi kona mi og jeg skal skilles, ikke sant?
Se på livet.
Det som er morsomt for dere, er en tragedie for meg,
for familien min rakner.
Armando, la oss være i fred. Vær så snill?
Dette angår ikke deg.
Denne vakre kvinnen som snakker med meg nå,
er fortsatt kona mi.
Jeg ber deg ikke gjøre narr av meg.
Greit?
Herr Mendoza.
Med all respekt: Hold avstand.
Respekter klienten min.
- Ro deg ned. - Jeg er rolig.
Kan du ikke drikke... En urtete til herren, takk.
En ispose til herren.
- Armando! - Jeg vil se deg tannløs!
- Ro deg ned! - Jeg skal gjøre deg tannløs!
Slipp meg!
- Servitør! - Ikke rør meg!
Regningen, takk.
Forsiktig. Det er en dyr dress!
Du trenger en stor endring i livet ditt.
Du må kalle meg herr Armando igjen.
Det er derfor jeg vil anbefale deg et følelseskurs,
så du kan lære å kontrollere humøret ditt.
Perfekt.
Perfekt. Så den tidligere lederen mister den nåværende lederen.
Det er klart for meg. Unnskyld meg.
- Freddy! - Ja?
Må man bruke sko uten sokker på det kurset?
Nei. Det er ikke det.
Jeg tror ikke du vet det.
Jeg er ny salgssjef i Ecomoda.
Jeg ble nylig utnevnt av vår kjære leder.
Jeg dro innom Hugos verksted
så han kunne kle meg for anledningen.
Terapi for følelser.
Om jeg vinner Betty tilbake, gjør jeg hva som helst.
Vi tar kurset.
Jeg tror at...
- Tja... - De er så forskjellige.
- Ja. - Ja?
- Ja. De er... - Liker dere dem ikke?
Dere synes de er stygge.
- Nei da. - Nei.
Jeg liker dem. De er nyskapende,
og det er det Ecomoda trenger.
- Det er bare de første... - Hallo.
Jeg trodde du ikke kom, Hugo.
Jeg kom bare for å si én ting.
I dette selskapet er det bare jeg som viser nye design.
Designeren. Greit?
Jeg håper det er klart, for jeg tillater ikke
at noen i selskapet går over meg.
Unnskyld meg.
- Ro deg ned, Hugo. - Nei, Marge.
- Jeg roer meg ikke ned. - Jo.
Jeg roer meg ikke.
Det dere gjør her, gjør narr av erfaringen min,
og Hugo Lombardi må respekteres.
Dere får ikke behandle meg som en chiffonière
dere ikke vet hvor dere skal sette. Forstått?
Lombardi, jeg forstår ikke skandalen.
Alt har en slutt. Godta din med verdighet.
- Så latterlig. - Hugo.
- Hva? - Vær så snill.
Se på designene. De er gode.
Greit. Få se. Hva har vi her?
Jeg liker det ikke.
Liker det ikke.
Vet du hvorfor jeg ikke liker dem, Mils?
Fordi det ikke er noe konsept der,
ingen idé, ingen enhetlighet.
Ingen stemme med et budskap.
Jeg ser bare stoff på stoff
som sier: "Jøss, så sprø jeg er."
Betty, om du vil at Ecomoda skal gå konkurs,
kan du lansere den kolleksjonen så fort som mulig.
Unnskyld meg.
- Mila. - Kom. Camila.
Ikke den veien.
- Kan vi få være alene? - Så klart.
Nei, ikke du, Hugo.
Ignacio.
Gjerne.
Unnskyld meg.
Pati.
Hallo. Se.
Til deg.
"Takk for at du kom tilbake"?
I livet mitt.
Takk for at du kom tilbake i livet mitt, Pati. Se.
Nicolás, så søtt.
Og det andre?
Har du snakket med Betty om meg?
Slapp av.
Jeg snakket med henne. Alt er avgjort.
Det går fint.
Takk, Nicolás.
Du aner ikke hva jeg føler.
Jeg er så glad for at noen passer på meg.
Nicolás, greit. Jeg tar imot blomstene.
Men husk at jeg er gift, Nicolás.
Ikke få forhåpninger.
Hva skjer her?
- Ingenting. - Nei, ingenting.
Hva gjør du med blomstene jeg ga Betty, Patricia Fernandez?
- Unnskyld? - Unnskyld deg, ja.
- Hva gjør du? - Armando Mendoza.
Kom dere vekk!
Ikke bli forvirret. Blomstene er mine.
Nicolás ga dem til meg. Skaff dine egne.
Dessuten, la meg minne deg på at vi ikke roper her i selskapet.
Jeg er tom for is.
Jeg har ikke mer tålmodighet eller liv.
Jeg kan ikke gjøre eller si noe. Så kjedelig.
Du er vant til å behandle folk dårlig,
men jeg tillater ikke det.
Fra nå av krever jeg orden og respekt i Ecomoda.
Å? Begynn med å få orden på selskapet,
siden det faller sammen bak ryggen din.
Hvorfor sier du det?
Sett deg, er du snill.
Hør her, Betty.
Jeg vet ikke om du gikk gjennom alt med Armando.
Jeg vet ikke om du vet alt som skjer i selskapet.
Jeg kan sladre om det.
Jeg skal flytte inn hos min nye partner.
Vi så et nydelig hus
med hage som i Versailles.
Jeg begynte å regne på det, og jeg innså at
jeg kan ikke betale for halve huset ved å selge leiligheten.
Så hva sa jeg?
"Jeg tar sluttpakken min", som jeg har juridisk rett på
siden jeg har vært her i 20 år
og gitt dere alt mitt lys, all min magi og hele livet mitt.
Og da jeg ba om sluttpakken min, overraskelse.
Hva synes du, Betty, at Ecomoda,
selskapet du nå leder,
ikke har gitt sine ansatte sluttpakker
på lang tid?
Det må være en feil.
Feilen, og jeg sier dette med respekt,
var at du kom tilbake til Ecomoda.
Betty, jeg trenger pengene mine.
Om jeg ikke får betalt og du begynner å rosemale alt
slik du gjør, skriker jeg.
Som Armando sier: Jeg skriker som en gal dame.
Det blir så høyt at hele verden
kommer til å vite at Ecomoda
stjeler de ansattes penger.
Ha en fin kveld.
Armando, ingen flere unnskyldninger.
Jeg tolererer ikke flere løgner.
Hvorfor er ikke Hugos frynsegoder oppdatert?
Og de andre ansatte? Er de også sånn?
Gi meg noen dager til
å løse det.
Hvorfor gjør du alltid alt så komplisert?
Jeg vet ikke. Kanskje lederstillingen
alltid var for stor.
Eller kanskje fordi jeg ikke er noe uten deg.
Hva skjer med de ansattes frynsegoder?
Gi meg tre dager, er du snill.
Jeg vil ikke skuffe deg igjen.
Vær så snill.
Armando, det er ikke som før.
Du må ta ansvar for det du har gjort.
Det skal jeg.
Vet du hvorfor?
Jeg vil at du og datteren min skal være stolte av meg,
selv om det bare er én gang i livet.
To dager. Ikke én eneste til.
Så ringer jeg aksjonærene
så du kan forklare alt.
Tekst: Heidi Rabbevåg
Kreativ leder Gry Impelluso