Canapea de lux.
Providența divină ne-a adus-o înapoi
pe șefa noastră naturală, Beatriz Pinzón.
Președinta noastră, Betty, se întoarce azi! În sfârșit!
Corecție! Doamna președintă.
Ferney?
Freddy Stewart, de când îți cumpăram scutece.
- Freddy, uite. - Da.
- Du astea la atelier, te rog. - Da.
Și ia lucrurile pe care le-am lăsat la recepție și du-le la atelier.
Atelierul tău sau al dlui Hugo?
Mulțumesc. Hai să mergem.
Hopa! Mila?
- Mila? - Ce e asta?
Mergi. Hai să luăm liftul. Vino!
Bine, cât ea ia liftul,
eu o iau pe scări. Scuzați-mă.
Nu!
Uite ce porcărie desenez.
Nu am idei. Nu merge nimic.
Știți ce? Cred că e din cauza întoarcerii urâțeniei la Ecomoda,
care nu lasă muza inspirației să ajungă la mine.
Ai grijă, Nicolás. Bună!
Bună, fetelor!
Betty cea urâtă - povestea continuă
BINE AI VENIT! BETTY PREȘEDINTĂ
Vă mulțumesc.
Betty, cum rămâne cu numele meu?
Nu e niciun afiș de bun-venit pentru mine aici?
Te întorci la Ecomoda, Nicolás?
Numirea mea a fost primul ordin emis sub conducerea lui Betty.
Ce funcție o să ai? Dacă poți să-mi spui.
Sigur că da.
Consultant, asistent și consilier al președintei.
- Mă scuzați. - Haide. Să mergem, Betty!
Îți fac o cafea.
Trei salarii. Trei salarii și un director adevărat.
Lărgește rochiile.
- Bună dimineața. - Așa.
Să curgă. Să...
Mils, ți-am spus că nu vreau să te văd la atelier.
Și cu atât mai puțin cu o air fryer.
- Caut „air fryer”. - Draga mea, prezintă-te.
Mă numesc Aída, inteligență artificială.
Un manechin pentru cusut.
Pot lucra cu mărimi americane și europene.
Nu, doar asta-mi mai lipsea.
Îmi refuzi plăcerea de a ciupi
fesele modelelor mele.
Păi, are forme,
dar nu va avea niciodată formele iubitei mele regine, Aura María.
Fă-mi o favoare, Freddy.
Chiar acum primesc un mesaj de la președinta Ecomoda.
E nevoie de serviciile mele.
Cred că are nevoie de sfaturi. Mă scuzați. Pe mai târziu, dle Hugo.
- Dră Mila. - Mulțumesc, Freddy.
- Pa, Aída. - La revedere, Freddy Stewart.
Încerc să fac ceva poetic, frumos, ceva care... Da?
Și mă întrerupi. Liniște.
- Nu vrei să te ajut? - Nu.
- Sunt foarte bun la haiku. - Mulțumesc mult.
- Bine. - Bine. Dacă nu vrei, asta e.
- „Ți-aș da...” - Hei, știi ce? Am o...
- „Cerul.” - Un fel de bănuială.
O bănuială că, în orice moment,
o să îngroș numărul șomerilor din țara asta.
Betty, dar chiar am nevoie de un birou, cel puțin.
Nicolás, nu fi încăpățânat. Te rog, lasă-ți lucrurile acolo.
Și acel moment a venit. Uite monstrul.
- Călăul meu. - A venit Betty?
- Și e mai Betty ca oricând. - Nu se poate!
Împreună cu... Bing, bang, bum! Nicolás Mora.
Ia, dă-te la o parte!
Dnă Betty! Mă bucur să vă revăd, dle Nicolás.
- Ce mai faceți? - Bine, slavă Domnului.
Într-un fel,
întoarcerea e un act de iubire.
- Cantina, nu? - Da.
Almojábana și pandebono, cât mai repede.
Arată minunat.
Da, dragostea, mai mult decât o emoție sau un sentiment,
e mai degrabă o afecțiune oftalmologică. Nu există nicio explicație
de ce o preferi cu mustață și sprâncene unite.
Vrei să-ți dau o afecțiune otorinolaringologică?
Sau cum s-o chema. La naiba, Calderón! Cum ne-am înțeles?
Nu te legi de Betty. E sacră.
- Știu. Înțeleg. - Bine. În regulă.
Dacă vrei să mă concediezi, fă-o acum,
înainte s-o facă Betty.
Bun, deci unde mă instalez?
La ședință am stabilit că moi o să lucreze cu toi.
Are umorul lui Armando.
Mils. Uite, la ședință
am ajuns la concluzia că urmează să te formez.
Eu și Dumnezeu lucrăm singuri.
Dumnezeu îmi dă inspirația,
iar eu ofer lumină, magie și viață.
Mă mulțumesc să văd schițele pentru noua colecție...
Caca, copilă.
Ca superstiție, nu las pe nimeni să-mi vadă creațiile înainte de lansare,
cu atât mai puțin un aparat de gătit orez ca ăla.
Dle Hugo, înregistrez tot ce aud și învăț repede.
Serios? Păi, învață asta.
E interzis să intri în atelierul lui Hugo.
O zi bună!
„Zboară de-aici.” Ce e asta?
- Să mergem, scumpo. - Vin după tine, draga mea.
SE DESCARCĂ
Puneți un ac aici. Să meargă până jos.
Și aici. Ăsta, aici.
BIROUL LUI MARCE
Aripile inspirației.
Dacă am merge mai departe...
CAMERA COMPUTERULUI BERTHEI
RECEPȚIE, ETAJUL AL DOILEA
Și, din acest moment, tu și Freddy o să aveți grijă
de departamentul de vânzări și de zona de vânzări.
O să fiu vânzător? O să fiu retrogradat?
Și eu sunt foarte re-gradat, sincer.
Scuzați-mă o clipă.
Mulțumesc, doamnă președintă.
Freddy, ți-am văzut potențialul.
Compania îți datorează o promovare și noi oportunități.
Mulțumesc.
Nu vreau să fiu agitat, dar sunt euforic și bucuros.
Crede-mă, noi doi,
eu și iubitul meu coleg și prieten, Marito Calderón, o să fim uimitori.
Poate comparabili cu Messi și Cristiano Ronaldo
jucând în aceeași echipă.
Vânzările vor crește.
Freddy, mă lași o clipă cu Mario, te rog?
Da. Desigur.
Mulțumesc.
- Mulțumesc. - O meriți, Freddy.
Ne vedem la birou, stimatul meu coleg.
Vrei să mă umilești, nu? Asta se întâmplă.
Vrei să mă expui rușinii publice.
Asta e răzbunarea ta.
Asta e răzbunarea ta pentru că te-am agresat atunci.
Amintește-ți că nu am fost singurul.
Dar, desigur, te-ai îndrăgostit de celălalt agresor.
Dacă aș fi în locul tău, aș face dragoste cu ea așa cum este.
Așa îi arăți că o iubești, că o vrei.
Oricum, nu contează. Dacă e așa, Betty, demisionez.
N-am nicio problemă.
Nu uita că, dacă demisionezi,
nu ai dreptul la indemnizații.
În afară de umilință, vrei să mă ții aproape,
ca pe cel mai mare dușman captiv, nu-i așa?
Felicitări, Betty. O cruzime foarte sofisticată.
Dar dă-mi voie să te întreb: chiar vrei un astfel de dușman?
Uite, Mario, dacă ar fi după mine,
ai fi la kilometri distanță de Ecomoda.
Nu meriți nimic.
Dar îți voi da această ultimă șansă.
Acceptă sau nu.
Cum a fost? Spune!
Sunt noul manager de vânzări,
pentru că, în sfârșit, aceste vânzări vor avea loc
pentru că Ecomoda va avea un vânzător grozav
alături de colegul și prietenul meu, Mario Calderón.
- Nu! - Colega!
- Pe bune? - Ne vedem în birou.
Felicitări!
Ce frumusețe!
Să nu ți se urce la cap, bine?
În niciun caz.
O să fiu în continuare o persoană nobilă și, mai presus de toate, umilă.
- Bertha. - Da?
Am nevoie de cafea în birou,
cu lapte de migdale fără lactoză și două lingurițe de zahăr.
Brun.
Da, intră.
Un mic cadou.
Mulțumesc.
Un cadou de la conducerea Ecomoda,
care se bucură că te-ai întors
și vrea să îți ureze bun-venit.
Și Mila?
S-a dus să stea cu Marcela.
Da, am auzit.
De ce nu mi-ai spus?
De ce să te deranjez?
Știi cum e Mila. Se răzgândește în fiecare zi.
N-am vrut să te deranjez.
- De ce s-a dus la ea? - A fost o neînțelegere.
- Dar o să-i treacă. - Ce neînțelegere?
Eram în apartament cu Majo.
- Avocata Arriaga? - Avocata Arriaga, da.
Consiliera care ne ajută cu niște lucruri.
Lucram cu niște hârtii, de fapt,
și dintr-odată, băusem niște vin și altele.
Vin.
Da, nu pot să o servesc cu suc la opt și jumătate seara.
Am băut niște vin ca să scăpăm de stres, pentru că era dificil.
Și vinul s-a vărsat brusc pe bluza ei.
Știi cum e. A desfăcut nasturii puțin...
Sigur, pentru că s-a vărsat pe corpul ei corporatist.
Ce neînțelegere!
Așa a gândit și Mila, pentru că a crezut... Eu o curățam.
Nu făceam nimic greșit.
Crezi că e ceva între mine și Majo?
Nu e nimic între mine și Majo sau altcineva.
Am multe lucruri de făcut.
Nicolás.
Ce mai faci, Pati?
Voiam să te invit să intri, dar te-ai așezat deja.
Nicolás, o să crezi că sunt nebună,
dar când te-am văzut... nu știu.
Am început să mă gândesc la noaptea
în care am fost împreună la mine acasă.
Îți amintești?
- Au fost două zile, Pati. - Două zile?
Au fost 48 de ore și 15 minute, mai exact.
Ce memorie! Bineînțeles.
Pe atunci, eram secretara președintelui.
Acum sunt human talent manager.
Cine s-ar fi gândit, Pati?
Cum adică? Am meritat postul.
Reține, am făcut opt semestre de finanțe la San Marino, Nicolás.
Știu, dar nu erau șase?
Nu, am mai făcut două.
Dar m-am căsătorit cu Pachito
și a trebuit să amân din nou.
Da, căsătoria ta cu bărbatul acela bătrân.
E destul de ciudat. E chiar rău.
Pari atât de calm!
Betty, din nou președinta Ecomoda.
Și tu nu mai ești vicepreședinte financiar.
Planurile noastre sunt distruse.
Nu, deloc, Marce.
A venit să mute piese.
Și cu siguranță va descoperi lucruri care ne interesează.
Nicio grijă, o să știu tot ce mișcă la Marketing.
Dar ce o să faci?
Ai încredere în mine.
Uite, Betty cu siguranță e rănită.
Vrea răzbunare, nu?
De aceea trebuie să acționăm rapid.
Dar ne e mai bine din umbră.
Trebuie s-o facem să cadă.
Și când cade Betty, cade și Armando.
Nu asta vrei? Să plătească pentru moartea fratelui tău?
Pentru că asta fac.
Dreptate.
Dacă tot mărturisim,
vreau să-ți spun ceva.
Nu sunt bine.
Mă simt foarte rău.
Îți cer să mă ajuți.
Vreau să mă protejezi.
Pati, orice vrei. Sunt la dispoziția ta.
Ce drăguț!
Știu că Betty vrea să-mi facă felul.
Și vreau să-i spui lucruri bune despre munca mea.
Pati, nu te-am văzut niciodată muncind.
Dar poți să-ți imaginezi.
Nu, desigur. Mi te imaginez făcând multe lucruri.
Dar partea cu munca, sincer,
nu o văd.
Și dacă te fac să o vezi?
Pentru că Betty mă poate concedia,
dar nu va avea niciodată corpul meu.
Marcela, aș vrea să vorbim
și să clarificăm lucrurile.
Viața e ciclică, nu-i așa?
Ții minte că am mai avut această conversație acum câțiva ani,
când ai venit să preiei controlul după transformarea ta?
Pe atunci, m-am întors pentru că voiam să-mi spăl reputația.
Acum mă întorc
ca să fiu mai aproape de fiica mea.
Serios?
Atunci, de ce locuiește la mine, nu la tine?
Uite, Beatriz, știu că trebuie să lucrăm împreună,
dar vreau să fie clar că, după ce s-a întâmplat cu Daniel,
nu te las să iei ce îmi aparține.
Încă mai crezi
că sunt vinovată pentru felul în care a sfârșit Daniel?
Spune.
Rostește cuvântul.
A murit.
Sau nu poți?
Am făcut doar ceea ce am considerat corect la momentul respectiv.
Ar fi fost corect
să vă raportăm, pe tine și pe Armando,
pentru tot ce ați făcut cu această companie.
Asta trebuia făcut.
Nu-ți face griji pentru Mila.
Cu mine nu îi va lipsi nimic.
Mulțumesc,
dar eu și Armando o să avem grijă de fiica noastră.
Serios?
Pentru că văd că Armando e destul de ocupat
cu distracțiile lui, ca întotdeauna.
Și sper să ai timp acum, că ești președintă.
Timp pentru fiica ta.
- Aici e clar un PPI. - Ce e un PPI?
Pozitiv pentru invidie.
Invidioasă? Pentru ce?
Pentru că desenele tale sunt mult mai bune decât ale mele.
Eu doar am desenat niște imprimeuri. Atât.
Dar ideea generală, modelele, sunt toate ale tale.
Și îmi plac mult.
Mila, ești foarte talentată.
Îmi place foarte mult munca ta.
Ești designer-monstru.
O fiară. Doar faci pe proasta.
Bine, monstrule, ce să facem cu asta?
De ce nu o transformăm într-o vestă?
- Bine. - Mai elegantă.
- Bună idee! - Mai puțin material.
- Îmi place. - Bine.
- Da. - Bine.
Sunt tristă că Hugo o să ne facă desenele să zboare.
Nu i le arăta lui, ci mamei tale.
Nu ești tu proprietara?
Am creat niște modele pentru noua colecție Ecomoda.
Dacă privești cu atenție, sunt variante ale aceluiași concept creativ.
Cu alte cuvinte, maximalism, o tendință cu multă personalitate.
Și, sincer, Betty, lucrurile sunt dificile în atelier.
Îl știi pe Hugo și știi că e greu să lucrezi cu el.
Nu vrea să asculte, nu e deschis la idei noi.
Și eu chiar cred că am adus multe idei din New York.
Și de asta are nevoie Ecomoda, de idei noi.
Ce părere ai?
- Draga mea, îmi plac creațiile tale. - Da?
Pe bune?
Pe bune.
Mă bucur că îți plac,
pentru că asta e pasiunea mea.
Și aș vrea să-mi cunoști stilul.
Să mă cunoști și în alt domeniu, la locul de muncă,
să vezi cum lucrez.
De fapt, dacă poți și dacă vrei,
ne putem întâlni să mergem la cumpărături într-o zi,
ca să îți arăt toate tendințele noi.
Știu că ești o femeie ocupată...
Nu.
Probabil că nu ai timp în agendă
și nu-ți place să mergi la cumpărături, dar dacă vrei...
Scumpa mea, mi-ar plăcea mult.
Mi-ar plăcea să contribui mai mult la afacerea familiei.
De asta e familia cel mai important lucru.
- De asta am vrut să... - Bună!
Ce faci, Camilita? Ce faci, Betty?
Spune-mi, de ce îți place să te dai cu gel?
- Pari bătrân. - Încetează!
Sunteți ocupate?
- Nu. - Da.
Deci, ne-am înțeles?
- Da. - Da?
- Da, sigur, draga mea. - Bine.
Spor la muncă!
Fata asta e ca un cutremur.
Tocmai voiam să-i spun să se mute cu mine.
- De ce n-ai făcut-o, Betty? - Pentru că ne-ai întrerupt.
Nu mai suport, dle președinte.
O să-i spun chiar acum dnei Pinzón ce ați făcut. Tu și tu!
Sunt un om bun. În plus, nu vreau să merg la închisoare.
Nu, Gutiérrez, unde te duci? Nu, stai aici.
- Liniștește-te. - Mă scuzați.
- Nu acum, Martica. - Dle, trebuie să curăț toaletele.
- Mai târziu. Te anunț eu. Mersi. - Dumnezeule!
Gutiérrez, corecție.
Nu e „ce ați făcut voi”. Nu.
Ci „ce am făcut noi”. Noi toți.
„Noi toți”? Eu doar am semnat.
Și eu vreau să vorbesc cu Betty.
Bine, atunci, toată lumea a înnebunit.
Domnilor,
să ne amintim principiile de bază ale protocolului.
Regula numărul unu: domnii nu au memorie.
Nu, regula asta nu se aplică aici.
Se aplică aventurilor sexuale, dar, în acest caz, domnule, nu se aplică.
Nu am terminat încă, Gutiérrez.
Regula numărul doi: între domni, ne păzim reciproc spatele.
Ce înseamnă asta?
Pur și simplu, nimeni nu merge la închisoare aici. Nimeni.
Ei bine, Nicolás, ce părere ai de Ecomoda?
Tocmai am aterizat,
dar am făcut deja o oprire lungă, una care mă inspiră.
Nu-mi spune că ai acceptat să bei cafea cu Patricia Fernandez.
Betty, nu pot să rezist.
Dacă o văd, mi se întoarce lumea cu susul în jos.
Nu sunt fluturi, sunt animale mult mai mari.
E femeia cu care aș vrea să mă așez și să contemplu viața.
Să privesc cum crește un cactus, de exemplu.
Apropo, ce e cu florile astea?
Aruncă-le.
- Betty nu mai are încredere în mine. - Bine.
Și crezi că acum
ăsta e cel mai important subiect,
când ne lipsesc 45 de miliarde de pesos,
- ... plus partea în dolari? - Ce? Dumnezeule!
Sunt banii pe care îi datorăm angajaților
sau cei pe care i-ați investit prost?
Contează, Gutiérrez?
Ne-ai ajutat. Ești implicat.
Ce faci? Respiră. Respiră din nou. Calmează-te!
Poftim. Ești bine.
O să vorbesc cu Majo, să văd cum ne poate scoate din asta.
Și tu... Calmează-te, Gutiérrez!
Tată, de ce nu mi-ai spus că vii?
E o surpriză, draga mea, începi al doilea mandat prezidențial.
Știi că nu-mi place asta.
Am vrut să-ți aduc prânzul în dar.
Îmi place sucul.
- Miroase delicios, tată. - Nu-i așa?
Dar nu am timp. Am o întâlnire foarte importantă.
- Betty. - Vorbim mai târziu.
Scuză-mă, Nicolás. Îmi pare rău.
Ai grijă de tot, bine? Trebuie să plec.
- Pa! - Ne vedem mai târziu, doamnă.
Desigur, dnă președintă.
Betty, prânzul tău!
Am eu grijă de el.
Dle Hermes, miroase foarte bine.
Asta mă face să cred că te iubesc mai mult în fiecare zi.
Nu mai fi lingușitor, lipitoare!
În schimb, spune-mi unde se ducea Beatriz Aurora așa, în grabă.
Dle Hermes, vreți niște cafea?
- În biroul meu? - Ai un birou?
- Desigur. Haideți, sus, pe scări. - Nu! Ce scări?
Bine, luăm liftul.
Spune-i Marticăi să aducă niște cafea în biroul meu, din partea mea.
- Una sau două? - Una, pentru că eu iau prânzul.
Îmi pare rău să-ți spun,
dar, dacă nu a mers de prima dată, nu va merge niciodată.
Dar...
Cred că e altceva cu Betty.
E diferită de alte femei.
De ce ești atât de dulce? De ce?
Ești atât de inocent!
Chiar dacă doi oameni locuiesc împreună mult timp,
nu se cunosc niciodată cu adevărat.
Asta nu spune multe despre voi, dar așa stau lucrurile.
Bună ziua! Bine ați venit!
Mă întâlnesc cu cineva.
Acest avocado este delicios.
Nu se poate. Nu mi se poate întâmpla asta.
Nu pot fi atât de ghinionist!
- Ce este? - Tocmai a venit.
- Cine? - Betty.
- Ea e? - Da.
Dar arată atât de diferit!
Ce s-a întâmplat?
Nu vreau să mai vorbesc despre asta, pentru că...
Bine.
Despre ce să vorbim? Despre însoțitorul ei, dl Ruiz?
- Totul e în regulă, mulțumesc. - Mulțumesc.
- Betty, pe aici, te rog. - Da.
- Aici. Nu, aici. - Bine.
- Da. - Da.
Nu, Betty, uită-te în ochii mei.
E cu ea?
Fostul tău soț e acolo.
Nu, întoarce-te. Uită-te la mine.
Să fim discreți. Ia loc, te rog.
- Sunt atât de jenată! - Nu. Uite, Betty, nu.
Nu-ți face griji. Liniștește-te.
Bună!
Dacă fosta ta a acceptat președinția Ecomoda,
poate păstra acțiunile pe care i le-a lăsat tatăl tău.
Armando, vorbesc despre un lucru foarte important.
- Nu asculți. - Nu vreau să ascult.
De ce râd? Îmi poți explica?
Bine. Pa!
Nu, scuze. Te ascult.
Bine, pot obține divorțul în două săptămâni.
- Nu vreau să divorțez. - Ce?
Nu.
Trebuie să faci actele de divorț acum
și să te ocupi de succesiune,
altfel ajungi pe străzi, fără moștenire.
Nu o cunoști. Nu-i pasă de bani.
Armando, femeia cu care te căsătorești e una,
iar cea de care divorțezi e complet diferită.
Și, dacă tot mergem la tribunal,
lasă-mă să-l bag la închisoare și pe consultantul ei de imagine.
Bine?
Eu sunt cel care o să meargă la închisoare, ca să știi.
De ce spui asta? Din cauza beneficiilor sociale?
Nu-ți face griji, scumpule.
Totul e sub control.
Mă întorc imediat.
Știi ce? Chiar vreau să merg la baie.
Mă întorc imediat.
Spune-mi, domnule.
Șeful tău știe că iei prânzul cu clientele?
MĂRIMEA XL
Știe.
Eu sunt șeful.
Angajatul și proprietarul companiei.
Dar de ce trebuie să iei mereu prânzul cu soția mea?
Betty m-a rugat să grăbesc procesul de divorț.
Bine. De ce nu-i spui
„dna Mendoza” sau „doamna Betty”?
E încă soția mea.
Să sperăm că nu pentru mult timp, nu?
- Totul bine? - Da, totul e bine.
Am dat peste o mică problemă.
- Serios? - O problemă neimportantă.
- Serios. - Ce anume?
Chiar nu cred că are rost să vorbim despre asta.
Ce e atât de amuzant?
Ia să ghicesc!
Râzi pentru că eu și soția mea urmează să divorțăm, nu?
Uite cum e viața!
Ceea ce vă amuză este o tragedie pentru mine,
pentru că familia mea se destramă.
Armando, lasă-ne în pace, te rog.
N-are nicio legătură cu tine.
Femeia asta frumoasă care vorbește cu mine
e încă soția mea, dle.
Așa că te rog să nu-ți bați joc de mine.
Se poate?
Domnule Mendoza.
Cu tot respectul, vreau să vă rog să păstrați distanța.
Vă rog, respectați-mi clienta.
- Calmați-vă. - Sunt calm.
De ce nu beți niște... Un ceai de plante pentru domnul, vă rog.
O pungă de gheață pentru domnul.
- Armando! - Acum vreau să te văd fără dinți!
- Te rog, calmează-te! - Te las fără dinți!
Dă-mi drumul!
- Chelner! - Dă-mi drumul!
Chelner, nota, te rog.
Ai grijă, e un costum scump!
Ai nevoie de o schimbare radicală în viața ta.
Trebuie să îmi spui din nou „domnul Armando”.
De aceea vreau să-ți recomand un atelier despre emoții,
ca să înveți cum să-ți controlezi starea de spirit.
Perfect. În regulă.
Perfect. Deci, dl fost președinte o va pierde pe dna președinte.
E foarte clar pentru mine.
- Freddy! - Da?
În atelierul ăla trebuie să porți pantofi fără șosete?
Nu. Nu e asta.
Cred că nu știi, dragul meu fost președinte.
Sunt noul director de vânzări la Ecomoda.
Am fost numit recent de draga noastră doamnă președintă.
Am trecut pe la atelierul dlui Hugo,
ca să mă îmbrace pentru ocazie.
Terapie pentru emoții.
Ca să o recuceresc pe Betty, sunt dispus să fac orice.
Să facem atelierul.
Cred că...
- Ei bine... - Sunt foarte diferite.
- Da. - Da?
- Da, sunt... - Nu-ți plac?
Crezi că sunt oribile.
- Nu. - Nu.
Mie îmi plac. Cred că sunt inovatoare,
și exact de asta are nevoie Ecomoda.
- Sunt doar prima... - Bună!
Credeam că nu vii, Hugo.
Nu, am venit să vă spun un lucru.
Uite, în această companie, unicul care prezintă creații noi sunt eu,
designerul, bine?
Și sper că am fost clar, pentru că nu voi permite
nimănui din această companie să fie mai presus ca mine.
Scuzați-mă.
- Calmează-te, Hugo. Vino. - Nu, Marge.
- Nu mă calmez. - Ba da.
Nu, n-o să mă calmez.
Voi vă bateți joc de experiența mea,
iar Hugo Lombardi trebuie respectat.
Nu începeți să mă tratați ca pe un om cu cârpe,
pe care nu știți unde să-l puneți. Ați înțeles?
Lombardi, nu înțeleg scandalul ăsta.
Totul are un sfârșit. Acceptă-l pe al tău cu demnitate.
- Ce ridicol! - Hugo!
- Ce este? - Te rog.
Uită-te la desene. Sunt bune.
Bine. Să vedem. Ce avem aici?
Nu îmi place.
Și nu-mi place.
Știi de ce nu-mi plac, Mils?
Pentru că nu există niciun concept acolo,
nicio idee, nicio unitate.
Nu există nicio voce care să transmită un mesaj.
Nu văd decât materiale peste materiale,
care spun: „Mamă! Ce nebună sunt!”
Și, Betty, dacă vrei ca Ecomoda să dea faliment,
lansează acestă colecție cât mai curând posibil.
Scuzați-mă.
- Mila. - Vino-ncoace, Camila.
Nu așa se face.
- Poți să ne lași singuri? - Bineînțeles.
Nu tu, Hugo.
Ci Ignacio.
Desigur.
Scuzați-mă.
Pati.
Bună! Uite!
Pentru tine.
„Mulțumesc că te-ai întors”?
În viața mea.
Mulțumesc că te-ai întors în viața mea, Pati.
Nicolás, ce drăguț!
Și cealaltă chestie?
Ai vorbit cu Betty despre mine?
Nu-ți face griji.
Am vorbit cu ea. Totul e aranjat.
Nu o să pățești nimic.
Nicolás, mulțumesc.
Nici nu-ți imaginezi cum mă simt.
Mă bucur să știu că cineva are grijă de mine.
Nicolás, bine. O să accept florile.
Dar nu uita că sunt măritată, Nicolás.
Nu-ți face speranțe cu mine.
Ce se întâmplă aici?
- Nimic, dle. - Nu, dle, nimic.
Patricia Fernandez, ce faci cu florile pe care i le-am dat lui Betty?
- Poftim? - Te poftesc, da!
- Ce faci? - Armando Mendoza.
Afară!
Nu știi ce vorbești. Sunt florile mele.
Mi le-a dat Nicolás. Du-te și cumpără-ți singur.
În plus, îți amintesc că nu se țipă în compania asta.
Nu mai am gheață.
Nu mai am răbdare. Nu mai am viață.
Nu pot să fac nimic, nu pot să spun nimic. Ce plictisitor!
Ce plictiseală!
Ai obiceiul să te porți urât cu oamenii,
dar nu îți mai permit asta.
De acum înainte, cer ordine și respect în Ecomoda.
Da? Începe să faci ordine în această companie,
pentru că se dărâmă pe la spatele tău.
De ce spui asta?
Ia loc, te rog. Stai jos.
Uite, Betty.
Nu știu dacă ai făcut tranziția cu Armando.
Nu știu dacă știi tot ce se întâmplă în compania asta.
O să bârfesc.
Vreau să mă mut cu partenerul meu.
Am văzut o casă frumoasă,
cu grădini ca la Versailles.
Ei bine, ideea e că am început să fac calcule, și mi-am dat seama
că, dacă îmi vând apartamentul, nu plătesc nici jumătate de casă.
Și ce mi-am zis?
Să cer plata compensatorie la care am dreptul prin lege,
pentru că sunt aici de 20 de ani,
oferind toată lumina, magia, toată viața mea acestei companii.
Și când mă duc să cer plata compensatorie, surpriză!
Ce crezi, Betty? Ecomoda,
compania a cărei președintă ești,
nu a plătit compensațiile angajaților
de foarte mult timp.
Trebuie să fie o greșeală.
Greșeala, și spun asta cu tot respectul,
este că te întorci la Ecomoda.
Betty, trebuie să-mi primesc banii.
Dacă nu sunt plătit și începi să acoperi lucrurile,
cum știi tu să faci, o să țip.
Cum spune Armando, o să țip ca un nebun.
Țip atât de tare, încât toată planeta
va ști că aici, la Ecomoda,
furați banii angajaților.
O seară frumoasă!
Armando, te rog, gata cu scuzele.
Nu mai tolerez nicio minciună.
De ce nu sunt la zi beneficiile lui Hugo?
Și pentru ceilalți angajați? E la fel?
Dă-mi câteva zile
ca să rezolv problema, te rog.
De ce trebuie să complici totul mereu?
Nu știu, poate președinția
m-a depășit întotdeauna.
Sau poate pentru că nu sunt nimic fără tine, Betty.
Ce se întâmplă cu beneficiile angajaților?
Dă-mi trei zile, te rog.
Nu vreau să te dezamăgesc din nou, bine?
Te rog.
Armando, lucrurile nu mai sunt ca înainte.
Trebuie să-ți asumi responsabilitatea pentru ce ai făcut.
O să mi-o asum.
Așa o să fac. Știi de ce?
Pentru că vreau ca tu și fiica mea să fiți mândre de mine,
măcar o dată în viață.
Două zile, nu mai mult.
Apoi chem acționarii,
ca să le explici totul.
Betty cea urâtă - povestea continuă
Subtitrarea: Ligia Constantinescu
Redactor Anca Tach