Snygg soffa.
Guds försyn har fört oss tillbaka till vår
naturliga ledare, Beatriz Pinzón.
Vår vd Betty kommer tillbaka idag! Äntligen!
Rättelse. Fru vd.
Ferney?
Freddy Stewart, ända sen jag köpte blöjor till dig.
- Freddy, titta. - Ja.
- Ta det här till ateljén. - Ja.
Grejer jag glömde i receptionen, skicka dem till min ateljé.
Din ateljé eller herr Hugos?
Tack, kom.
Oj. Mila?
- Mila? - Vad är det där?
Gå. Vi tar hissen. Kom.
Okej, medan hon tar hissen,
så tar jag trapporna. Ursäkta mig.
Nej.
Titta på skiten jag designar.
Den flyter inte i mig. Jag känner inget.
Vet ni vad? Det måste vara fulhetens återkomst till Ecomoda
som hindrar att inspirationsmusan kommer till mig.
Akta, Nicolás. Hej.
Hej, tjejer.
VÄLKOMMEN
Tack så mycket.
Betty, var är mitt namn?
Finns det ingen välkomstskylt för mig?
Återvänder du också till Ecomoda, Nicolás?
Min utnämning var den första utnämningen under Bettys ledning.
Vilken tjänst har du? Om jag får fråga.
Självklart.
Konsult och rådgivare till vd:n.
- Ursäkta mig. - Kom. Vi går, Betty.
Jag fixar en kaffe.
Tre lönecheckar. Tre löner och en riktig chef.
Lossa klänningarna.
- God morgon. - Varsågoda.
Låt det flöda.
Mils, jag sa ju att jag inte ville se dig här i ateljén.
Allra minst med en air fryer. Vad är detta?
- Söker "air fryer". - Älskling, presentera dig.
Jag heter Aída, som i AI, artificiell intelligens.
En skyltdocka som syr.
Jag kan hantera både amerikanska och europeiska storlekar.
Nej. Det var droppen.
Du förnekar mig nöjet
att nypa mina modellers skinkor.
Hon har kurvor,
men hon uppnår aldrig kurvorna av min älskade drottning, Aura María.
Gör mig en tjänst, Freddy.
Just precis nu får jag ett meddelande från Ecomodas vd.
Mina tjänster efterfrågas.
De behöver säkert lite råd. Ursäkta mig, herr Hugo.
- Fröken Mila. - Tack, Freddy.
- Vi ses, Aída. - Hej då, Freddy Stewart.
Jag försöker göra nåt poetiskt, fint, nåt som...
Och du avbryter mig. Tystnad.
- Ska jag inte hjälpa dig? - Nej.
- Jag är bra på haiku. - Tack så mycket.
- Okej. - Om du säger det så.
- "Skulle ge dig..." - Vet du vad? Jag har en...
- "Himlen." - Som en känsla.
En känsla av att jag, när som helst,
bidrar till arbetslöshetsstatistiken i det här landet.
Betty, jag behöver ett riktigt kontor åtminstone.
Nicolás, var inte så envis. Lämna dina saker där.
Och ögonblicket har kommit. Där är monstret.
- Min bödel. - Är Betty här?
- Hon är här mer än nånsin. - Är det sant.
Tillsammans med Nicolás Mora.
Akta dig.
Fru Betty. Jag är så glad att se er igen, herr Nicolás.
- Hur mår du? - Bra, tack och lov.
På nåt sätt
är att komma tillbaka kärlek.
- Kafeterian, va? - Ja, ja.
Almojábanas och pandebono snarast.
Hon är otrolig.
Ja. Kärleken är inte bara en känsla,
utan snarare ett oftalmologiskt tillstånd. Det finns ingen förklaring
till att du föredrar henne så här.
Vill du att jag ska ge dig ett otorinolaryngologiskt tillstånd?
Eller vad det nu heter. Vad kom vi överens om?
Du får inte röra Betty. Hon är helig.
- Jag vet, jag förstår. - Okej. Då så.
Om du tänker sparka mig, gör det nu,
innan Betty gör det.
Var är min plats?
På mötet kom vi överens om att moi skulle designa med toi.
Hon har Armandos humor.
Åh, Mils. Du, på mötet
kom vi fram till att jag skulle undervisa dig.
Gud och jag jobbar själva.
Gud ger mig inspiration,
och jag erbjuder ljus, magi och liv.
Jag börjar med att se designen för den nya kollektionen...
Bajs, lilla gumman.
Som vidskeplig låter jag ingen se min design före lanseringen,
ännu mindre en riskokare som den där.
Herr Hugo, jag spelar in allt jag hör och jag lär mig snabbt.
Jaså? Lär dig det här då.
Det är förbjudet att gå in i Hugos ateljé.
Ha en bra dag.
"Flu, flu, flyg." Vad är det?
- Vi går nu. - Jag följer efter.
LADDAR NER
Sätt en nål här. Få den att gå hela vägen ner.
Och här, den här. Den här.
MARCES KONTOR
Inspirationens vingar.
Hade vi gått längre...
BERTHAS WEBBKAMERA
RECEPTIONEN ANDRA VÅNINGEN
Och från och med nu tar du och Freddy hand om
försäljningsavdelningen och säljområdet.
Ska jag bli försäljare? Blir jag nedflyttad?
Jag är också väldigt onöjd.
Ursäkta mig ett ögonblick.
Tack, fru vd.
Jag har sett din potential.
Företaget var skyldigt dig en befordran och nya möjligheter.
Tack så mycket.
Jag vill inte hyperventilera, men jag är euforisk, full av glädje.
Tro mig, den här duon
med min älskade kollega och vän, Marito Calderón, blir fantastisk.
Kanske jämförbart med Messi och Cristiano Ronaldo
som spelar i samma lag.
Försäljningen kommer att öka.
Freddy, kan du ge mig en stund med Mario, tack?
Javisst. Självklart.
Tack så mycket.
- Tack. - Välförtjänt, Freddy.
Vi ses på kontoret, min aktade kollega.
Du vill förödmjuka mig, va? Det är dit vi är på väg.
Du vill att jag ska skämmas offentligt.
Det är din hämnd.
Det är din upprättelse för mobbningen jag ägnade mig åt då.
Kom ihåg, jag var inte den enda.
Fast, det är klart, du blev kär i den andra mobbaren.
Om jag var jag du, skulle jag älska med henne precis som hon är.
Så visar du henne att du älskar henne, vill ha henne.
Det spelar ingen roll. Om det är så här det ska vara, så slutar jag.
För mig är det helt okej.
Kom ihåg bara att om du slutar,
har du ingen rätt till avgångsvederlag.
Förutom förödmjukelsen, vill du alltså hålla mig nära
som din värsta fiende i fångenskap, eller hur?
Grattis, Betty. En mycket sofistikerad grymhet.
Men låt mig fråga, vill du verkligen ha en sån fiende?
Mario, hade det varit upp till mig,
hade du varit långt bort ifrån Ecomoda.
Du förtjänar ingenting.
Men jag ger dig den här sista chansen.
Nu eller aldrig.
Hur var det? Berätta!
Jag är den nya försäljningschefen,
för den här försäljningen kommer att ske
för att Ecomoda kommer att få en bra säljare
bredvid min kollega och vän, Mario Calderón.
- Är det sant? - Kollega.
- Är det så? - Vi ses på kontoret.
Grattis!
Underbart!
Bli inte för kaxig nu bara, okej?
Absolut inte.
Jag ska fortsätta vara en ädel och framför allt, ödmjuk person.
- Bertha. - Ja?
Jag behöver kaffe till mitt kontor,
med laktosfri mandelmjölk och två teskedar socker.
Brunt socker.
Ja, kom in.
En liten gåva.
Tack.
En gåva från Ecomoda
som är glada över att du är tillbaka
och vill välkomna dig.
Och Mila?
Hon sov hos Marcela.
Jag hörde det.
Varför sa du inget?
Varför? Varför skulle jag störa dig med det?
Du känner Mila. Hon ändrar sig varje dag.
Jag ville inte besvära dig.
- Varför åkte hon till henne? - Det var ett missförstånd.
- Hon klarar sig. - Vilket missförstånd?
Vi var i lägenheten med Majo.
- Advokat Arriaga? - Advokat Arriaga, ja.
Den juridiska rådgivaren som hjälper oss här ibland.
Vi jobbade med några dokument,
och helt plötsligt drack vi lite vin.
Vin.
Ja. Jag kunde inte bjuda henne på läsk kl. 20.30 på kvällen.
Vi drack vin för att lätta på stressen, det var väldigt jobbigt.
Och vinet spilldes plötsligt på hennes blus.
Du vet hur det är. Hon knäppte upp den...
Visst, för den hade spillts på hennes företagskropp.
Vilket missförstånd.
Samma sak trodde Mila, för hon trodde... att jag tvättade henne.
Jag gjorde ingenting fel.
Tror du att jag och Majo har nåt ihop?
Det är inget på gång med Majo, det är inget på gång med nån.
Jag har mycket att göra.
Nicolás.
Hur är läget, Pati? Hur mår du?
Jag tänkte be dig komma in, men du satte dig redan.
Nicolás, du kommer tro att jag är galen,
men så fort jag såg dig... Jag vet inte.
Jag började tänka på den där kvällen
när du och jag var tillsammans hemma hos mig.
Kommer du ihåg?
- Det var två dagar, Pati. - Två dagar?
Det var 48 timmar och 15 minuter exakt.
Vilket minne! Självklart.
På den tiden var jag vd-sekreterare.
Nu är jag human talent manager.
Vem hade trott det, Pati?
Vad menar du med det? Jag har förtjänat det.
Kom ihåg att jag pluggade ekonomi i åtta terminer på San Marino, Nicolás.
Men var det inte sex?
Nej, jag pluggade två till.
Men jag gifte mig med Pachito
och fick skjuta upp det.
Ja, ditt äktenskap med den där mannen, den där gamle mannen.
Det är lite konstigt. Ganska dåligt faktiskt.
Du ser så lugn ut.
Betty? Ecomodas vd återigen.
Och du är inte finanschef längre.
Våra planer är förstörda.
Nej. Inte alls, Marce.
Hon ska röra om i grytan.
Hon ska upptäcka saker som intresserar oss.
Oroa dig inte. Jag får info om allt från marknadsavdelningen.
Men vad tänker du göra då?
Lita på mig.
Betty är troligtvis sårad.
Hon vill ha hämnd, eller hur?
Därför måste vi agera snabbt.
Men vi gör det bäst i skuggan.
Vi måste fälla henne.
När Betty faller, faller Armando.
Är det inte det du vill? Att de betalar för din brors död?
För det är det jag skapar.
Rättvisa.
Eftersom vi biktar oss,
så vill jag berätta en sak.
Jag mår inte bra.
Jag mår jättedåligt.
Jag ska be dig om hjälp.
Du måste skydda mig.
Pati, vad du vill. Jag står till din tjänst.
Så gulligt.
Jag vet att Betty är ute efter mig.
Och jag vill att du berättar bra saker om hur jag jobbar.
Men jag har aldrig sett dig jobba.
Men du kan föreställa dig det.
Självklart. Jag kan se dig göra många saker.
Men den där jobbdelen, ärligt talat,
jag ser den inte.
Om jag får dig att se den?
Betty kan få mitt huvud på ett fat,
men hon får aldrig min kropp.
Marcela, jag vill gärna prata med dig
och klargöra vissa saker.
Livet är cykliskt, eller hur?
Minns du att vi pratade om det här för flera år sen,
när du tog över efter din förvandling?
Jag kom tillbaka då för att jag ville rentvå mitt namn.
Nu kommer jag tillbaka för att
jag vill vara närmare min dotter.
Är det sant?
Varför bor hon då i mitt hus och inte ditt?
Beatriz, jag vet att vi måste samarbeta,
men jag vill klargöra att efter det som hände Daniel,
kommer jag inte tillåta att du tar det som tillhör mig.
Tror du fortfarande
att jag är ansvarig för hur det slutade för Daniel?
Säg det.
Säg som det är.
Död.
Eller kan du inte?
Jag gjorde bara vad jag ansåg rätt då.
Det som var rätt
var att anmäla dig och Armando
för allt ni gjorde med företaget.
Det var det rätta.
Oroa dig inte för Mila.
Hon kommer att ha allt hon behöver med mig.
Tack ska du ha,
men Armando och jag ska ta hand om vår dotter.
Verkligen?
För jag ser att Armando är upptagen
med sina distraktioner, som vanligt.
Och jag hoppas du har tid nu när du är vd och allt.
Tid för din dotter.
- Det här är en ren PFA. - Vad är en PFA?
Positiv för avundsjuk.
Avundsjuk på vad?
För att din design är så mycket bättre än min.
Jag designade bara några avtryck på dem.
Men hela idén, mönstren, allt är ditt.
Jag älskar den.
Mila, du är mycket begåvad.
Jag älskar ditt arbete.
Du är ett designmonster.
Ett odjur. Du spelar dum bara.
Okej, odjur, vad ska vi göra med det här?
Ska vi inte göra en väst?
- Okej. - Snyggare.
- Älskar idén. - Mindre tyg.
- Gillar den. - Okej.
Jag gillar det.
Synd att Hugo får våra mönster att flyga iväg.
Visa dem inte för honom, visa din mamma.
Är inte du ägaren?
Det här är några stilar till Ecomodas nya kollektion.
Om du tittar noga är de alla varianter av samma kreativa koncept.
Med andra ord, maximalism, en trend som har mycket karaktär.
Och ärligt talat, Betty, det har varit tufft i ateljén.
Du känner Hugo, och du vet att han är jobbig.
Han lyssnar inte, han är inte öppen för nya idéer.
Jag fick med mig många idéer från New York.
Det är vad Ecomoda behöver, nya idéer.
Vad tycker du?
- Jag tycker verkligen om din design. - Gör du det?
Alltså, på riktigt?
På riktigt.
Jag älskar att du älskar dem,
för det är det jag älskar att göra.
Jag vill att du känner till min stil.
Att du lär känna mig på jobbet,
och ser hur jag jobbar.
Om du kan, och om du vill,
kan vi träffas och shoppa nån dag,
så kan jag visa dig alla nya trender.
Jag vet att du är en upptagen kvinna...
Nej.
Du har nog inte tid i din kalender,
och du gillar inte att shoppa, men om du vill...
Jag skulle älska det.
Jag skulle gärna vilja bidra mer till familjeföretaget.
Därför är familjen det viktigaste.
- Därför ville jag... - Hej.
Hur är läget, Camilita? Betty?
Varför använder du hårgelé?
- Du ser gammal ut. - Sluta.
Är du upptagen?
- Nej. - Ja.
Är vi överens?
- Ja. - Ja?
- Javisst, älskling. - Okej.
Jobba hårt.
Hon är som en jordbävning.
Jag tänkte precis be henne flytta in hos mig.
- Varför gjorde du inte det? - För att du avbröt oss.
Jag står inte ut längre, herr vd.
Jag ska berätta för fru Pinzón vad ni gjorde precis. Du och du.
Jag är schysst. Jag vill inte hamna i fängelse.
Nej, Gutiérrez, vart ska du? Stanna här.
- Lugn. Oroa dig inte. - Ursäkta.
- Inte nu, Martica. - Jag måste städa toaletterna.
- Senare. Jag hör av mig. - Herregud.
Gutiérrez, rättelse.
Det är inte: "Vad du gjorde." Nej.
Det är: "Vad vi gjorde allihop." Alla vi.
Alla? Jag gav bara min signatur.
Jag vill prata med Betty.
Okej. Alla har blivit galna.
Mina herrar,
låt oss minnas grunderna i etikettreglerna.
Regel nummer ett. Herrar har inget minne.
Nej, den gäller inte här.
Den gäller sexuella äventyr, men i det här fallet är det inte det.
Jag är inte klar, Gutiérrez.
Regel nummer två. Vi gentlemän skyddar varandra.
Vad ska det betyda?
Helt enkelt att ingen här kommer att hamna i fängelse.
Nicolás, hur ser du på Ecomoda?
Jag har precis landat,
men jag har redan gjort ett långt och inspirerande stopp.
Säg inte att du drack kaffe med Patricia Fernandez.
Betty, jag kan inte kontrollera mig.
Jag ser henne och hon vänder upp och ner på min värld.
Det är inte bara fjärilar, det är större djur.
Hon är kvinnan jag vill sätta mig och fundera över livet tillsammans med.
Och se en kaktus växa, till exempel.
Vad är det här för blommor?
Släng dem.
- Betty litar inte på mig längre. - Okej.
Och du tycker att just nu
så är detta det viktigaste, mest relevanta ämnet
när vi saknar 45 miljarder pesos
- plus resterande del i dollar? - Vad? Herregud.
Är det pengarna vi är skyldiga
de anställda eller dåliga investeringar?
Spelar det nån roll?
Du hjälpte oss i ledningen. Du är med.
Vad håller du på med? Andas. Andas igen. Lugna ner dig.
Det är ingen fara.
Jag ska prata med Majo, se hur hon kan få oss ur det här.
Och du lugnar ner dig, Gutiérrez.
Varför sa du inte att du skulle komma?
Det är en överraskning. Du börjar din andra vd-period.
Du vet att jag inte gillar det så mycket.
Jag ville ge dig lunch som en present.
Älskar buljongen.
- Luktar så gott, pappa. - Visst?
Men jag hinner inte. Jag har ett väldigt viktigt möte.
- Betty. - Vi pratar sen.
Förlåt, Nicolás. Förlåt.
Ta hand om det där, okej? Jag måste gå.
- Hej då. - Vi ses.
Självklart, fru vd.
Betty, din lunch!
Jag tar hand om den.
Det här luktar verkligen gott, herr Hermes.
Det här gör att jag älskar dig mer för varje dag.
Sluta fjäska, din igel.
Berätta istället vart Beatriz Aurora skyndade iväg.
Herr Hermes, vill du ha lite kaffe?
- På mitt kontor. - Har du ett kontor?
- Självklart. Hitåt, uppför trappan. - Inte trappa.
Okej, vi tar hissen.
Säg till Martica att ta med kaffe till mitt kontor.
- En eller två? - En, för jag ska äta lunch.
Ledsen att säga det,
men om det inte funkade första gången, så är det så.
Men...
Jag känner att det är annorlunda med Betty.
Hon är annorlunda än andra kvinnor.
Varför är du så underbar? Varför?
Du är bara så oskyldig.
Även om två människor lever tillsammans länge,
känner man inte varann helt.
Det säger inte mycket om dig, men det är så.
God eftermiddag. Välkommen.
Jag ska träffa nån.
Den här avokadon är så god.
Nej. Det här händer inte mig.
Jag kan inte ha sån otur.
- Vad då? - Hon kom precis hit.
- Vem? - Betty.
- Är det där hon? - Det är hon.
Men hon ser så annorlunda ut.
Vad har hänt?
Jag vill inte prata om det här längre, för...
Okej.
Vad ska vi prata om? Om hennes följeslagare, herr Ruiz?
- Allt är bra. Tack. - Tack.
- Hitåt är du snäll. - Ja.
- Här. Nej, nej, här. - Okej.
- Ja. - Ja.
Nej, Betty. Betty. Titta mig i ögonen.
Är han med henne?
Ditt ex är därborta.
Nej. Vänd dig inte om, min vän. Titta på mig bara.
Vi gör det här diskret. Sätt dig ner.
- Så pinsamt. - Nej, Betty.
Lugn bara. Oroa dig inte.
Hej.
Om ditt ex accepterade vd-posten på Ecomoda,
kan hon enkelt behålla aktierna från din far.
Armando, jag pratar om nåt mycket viktigt.
- Du lyssnar inte. - Jag vill inte lyssna.
Varför skrattar de? Kan du förklara?
Okej. Hej då, då.
Nej, förlåt. Jag lyssnar på dig.
Jag kan få dig skild inom två veckor.
- Jag vill inte skiljas. - Va?
Nej.
Du måste fixa skilsmässopappren nu,
och sen ordna en efterträdare,
annars blir du lämnad utan arv.
Men hon bryr sig inte om pengar.
Armando, kvinnan du gifter dig med är en kvinna, men den
du skiljer dig från är en annan.
Och eftersom vi ska till domstol,
låt mig sätta hennes stajlist i fängelse också.
Okej?
Den som ska till fängelset är jag, bara så att du vet.
Varför säger du så? På grund av förmånerna?
Oroa dig inte, hjärtat.
Det är under kontroll.
Jag kommer strax tillbaka.
Vet du vad? Jag vill verkligen gå på toa.
Kommer strax.
Berätta för mig.
Vet din chef att du äter lunch med klienter?
XL STORLEK
Han vet det.
Chefen är jag.
Både ägare och anställd.
Men varför måste du alltid äta lunch med min fru?
Betty bad mig påskynda skilsmässan.
Okej. Du kan väl kalla henne
"fru Mendoza", "fru Betty", "fru Betty"?
Hon är min fru ändå.
Förhoppningsvis inte länge till.
- Är allt bra? - Ja, allt är bra.
Jag stötte på ett litet problem.
- Jaså? - Ett oviktigt problem.
- På riktigt. - Vad var det?
Jag tycker inte att det är värt att nämna det nu.
Vad är så roligt?
Låt mig gissa.
Du skrattar för att min fru och jag ska skiljas, visst?
Se på livet.
Det som är roligt för dig är en tragedi för mig,
för min familj rasar samman.
Armando, lämna oss ifred. Snälla?
Det här rör inte dig alls.
Denna vackra kvinna som pratar med mig
är fortfarande min fru, sir.
Jag ber dig därför att inte håna mig.
Okej?
Herr Mendoza.
Med all respekt vill jag be dig att hålla dig på avstånd.
Respektera min klient.
- Lugna dig. - Jag är lugn.
Varför tar du inte... En örtte till herrn här, tack.
En påse is till herrn.
- Armando! - Nu vill jag se dig tandlös!
- Snälla, lugna ner dig! - Jag gör dig tandlös! Tandlös!
Släpp mig!
- Kypare! - Släpp mig!
Kyparen! Notan, tack.
Försiktigt. Den här kostymen är dyr!
Du behöver en radikal förändring i ditt liv.
Du måste börja kalla mig Armando igen.
Därför vill jag rekommendera dig en workshop om känslor,
så att du kan lära dig att kontrollera ditt humör.
Perfekt. Okej.
Perfekt. Herr före detta vd kommer att förlora fru vd.
Det är helt klart för mig. Ursäkta.
- Freddy! - Ja?
I workshopen, tvingar de en att ha skor utan strumpor?
Nej, nej. Inget sånt.
Jag tror inte att du vet, min käre före detta vd.
Jag är ny försäljningschef på Ecomoda.
Jag utsågs nyligen av vår kära fru vd.
Så jag gick förbi herr Hugos ateljé
för att klä upp mig för detta tillfälle.
Terapi för känslor.
Om det hjälper mig med Betty, gör jag vad som helst.
Vi gör det.
Jag tror att...
- Ja... - Väldigt annorlunda.
- Precis. - Ja?
- Ja, precis. - Gillar du dem inte?
Du tycker att de är hemska.
- Nej, nej. - Nej.
Jag gillar dem. Jag tycker att de är innovativa,
och det är precis det Ecomoda behöver.
- De är bara den första... - Hej.
Trodde inte att du skulle komma.
Jag kom bara för att säga en sak.
I det här företaget är jag den enda som visar ny design,
jag är designern, okej?
Jag hoppas att det är klart, för jag tillåter inte
att nån i företaget går över mitt huvud.
Ursäkta mig.
- Lugna ner dig, Hugo. Kom. - Nej, nej, Marge.
- Jag tänker inte göra det. - Jo.
Jag lugnar mig inte.
Ni gör narr av min erfarenhet här,
och Hugo Lombardi måste respekteras.
Ni får inte behandla mig som ett sideboard,
och inte veta var ni ska ställa mig. Okej?
Lombardi, jag fattar inte grejen.
Acceptera ditt slut med värdighet.
- Så löjligt. - Hugo.
- Vad? - Snälla.
Titta på designerna, de är bra.
Visst. Låt oss se. Vad har vi här?
Gillar inte.
Och, gillar inte.
Vet du varför jag inte gillar dem, Mils?
För att det inte finns nåt koncept där,
ingen idé, ingen enhet.
Ingen röst som ger ett budskap.
Jag ser bara tyger ovanpå tyger
som säger: "Wow. Jag är så galen."
Betty, om du vill att Ecomoda går i konkurs,
lansera den kollektionen så fort som möjligt.
Ursäkta mig.
- Mila. - Kom. Camila.
Det är inte rätt.
- Kan du gå är du snäll? - Självklart.
Inte du, Hugo.
Ignacio.
Gärna det.
Ursäkta mig.
Pati.
Hej. Titta.
Till dig.
"Tack för att du kom tillbaka?"
In i mitt liv.
Tack för att du kom tillbaka in i mitt liv.
Nicolás, så gulligt.
Och det andra?
Har du pratat med Betty om mig?
Oroa dig inte.
Jag pratade med henne. Allt är fixat.
Du klarar dig bra.
Nicolás. Tack så mycket.
Du anar inte hur jag mår.
Jag är så glad att det finns nån som tar hand om mig.
Nicolás, okej. Okej. Jag accepterar blommorna.
Men kom ihåg att jag är gift, Nicolás.
Få inga förhoppningar om mig.
Vad är det som pågår?
- Ingenting, sir. - Nej, ingenting.
Vad gör du med blommorna som jag gav till Betty?
- Ursäkta mig? - Ursäkta dig, ja.
- Vad sysslar du med? - Armando Mendoza.
Försvinn!
Rör inte ihop det. Blommorna är mina.
Nicolás gav dem till mig. Hitta dina egna.
Och låt mig påminna dig om att man inte skriker i det här företaget.
Jag har slut på is.
Jag har inget tålamod. Inget liv kvar.
Jag kan varken säga eller göra nåt. Så tråkigt.
Du är van vid att behandla folk illa,
men det går inte längre.
Från och med nu kräver jag ordning och respekt på Ecomoda.
Jaså? Börja då med att ordna upp det här företaget,
eftersom det faller i bitar bakom din rygg.
Varför säger du så?
Varsågod och sitt.
Hör på, Betty.
Jag vet inte om du gjorde överlämningen med Armando.
Jag vet inte om du vet allt som händer i det här företaget.
Jag ska skvallra om det.
Jag planerar att flytta ihop med min partner.
Vi såg ett hus, ett vackert hus
med trädgårdar som i Versailles.
Grejen är att jag började räkna, och jag insåg
att om jag säljer lägenheten, så har jag ändå inte råd med halva huset.
Så, vad sa jag?
"Jag gör anspråk på mitt avgångsvederlag", som jag har rätt till enligt lag,
för jag har jobbat här i 20 år,
och gav er allt mitt ljus, min magi, hela mitt liv till företaget.
Och när jag ber om avgångsvederlaget, fick jag en överraskning.
Vad tycker du om att Ecomoda,
företaget där du är vd eller fru vd,
inte har betalat avgångsvederlag till sina anställda
på väldigt, väldigt länge?
Det måste vara ett misstag.
Misstaget är, och jag säger det med all respekt,
att du återvände till Ecomoda.
Betty, jag behöver mina pengar.
För om jag inte får betalt och ni börjar försköna saker och ting,
som ni gör väldigt bra, så kommer jag att skrika.
Som Armando säger, jag ska skrika som en galen kvinna.
Det kommer att bli så högt, att hela världen
kommer att veta att här, på Ecomoda,
så stjäl man sina anställdas pengar.
Ha en trevlig kväll.
Armando, snälla. Inga fler ursäkter.
Jag tolererar inte en lögn till.
Varför är inte Hugos arbetsgivaravgifter uppdaterade?
Och de andra anställda? Samma sak?
Ge mig några dagar
för att lösa det, snälla.
Varför måste du alltid komplicera allting?
Jag vet inte. Kanske var vd-posten
för stor för mig.
Eller för att jag inte är någonting utan dig, Betty.
Vad händer med de anställdas förmåner?
Tre dagar. Ge mig tre dagar.
Jag vill inte göra dig besviken igen.
Snälla.
Saker är inte som de var förut.
Du måste ta ansvar för det du har gjort.
Jag ska.
Men vet du varför?
Jag vill att du och vår dotter ska vara stolta över mig,
även om det bara är en gång i livet.
Två dagar. Inte en dag till.
Då ringer jag aktieägarna
så att du får förklara allt.
Undertexter: Tatjana Majerle
Kreativ ledare Sanna Greneby