Ce s-a întâmplat, Beatriz Aurora?
Ce s-a întâmplat?
Nu-mi găsesc celălalt pantof.
Pantoful.
Ai grijă, frumoaso. Aici se fură tot.
Unde e?
Ți-a expirat timpul, omule.
Cacique, încă o dată. Încă puțin.
Președintele meu e un tigru.
Da.
Ce rușine!
Ne purtăm ca niște adolescenți, iar lumea se dărâmă afară.
Ecomoda dă faliment,
trebuie să plătim contribuțiile angajaților.
Avem numai probleme.
Beatriz, nu-ți face griji.
Când ies de aici, îl caut pe dl Pascual.
Pe cine?
Pascual. Mario Calderón mi l-a prezentat în afacerea cu depozitele.
Desigur, omul lui Mario Calderón. Nu mă surprinde deloc.
- Plec. - Nu.
Nu, Beatriz, calmează-te, te rog.
Cum reușești să faci chestiile astea fără ca gardienii
să aibă probleme cu afacerea ta?
Știi de ce mi se spune Cacique?
Pentru că pot face să dispară orice indian.
Să dispară?
De ce nu stai puțin cu mine, te rog?
- Plec. - Betty.
- Nu-mi pasă de nimic. - Betty.
- Doamnă. - Gardian!
- Beatriz Aurora! - Gardian, deschide-i doamnei ușa.
Mulțumesc.
Pantoful meu. Unde e pantoful meu?
- Să mergem. - De ce atâta grabă?
- De ce îmi iei pantoful? - Vă rog.
- Stai, dă-mi drumul. - De ce aveți nevoie?
Nu mă apuca așa. Pot să merg.
- Mă descurc, dle. - Văd.
Ascultă.
Pot să-ți dau niște bani și poți să-mi cumperi un pantof.
Domnișoară, nu plecați de aici în seara asta.
Veniți cu mine, vă rog.
- Martinez, să mergem. - Mulțumesc, Mila. Excelent.
Excelentă interpretare.
- Frumoasă manevră, să mergem! - Pot merge singură.
Unde e mașina?
- Unde e mașina? - Mașina e în sechestru, dră.
- Să mergem. - Așa se numește parcarea aici?
Da, ce părere aveți?
Ciudat nume pentru o parcare, nu?
Doamnă președintă, mereu am fost un mare fan al dv.
Vă admir foarte mult.
Sărbătoresc întoarcerea dv.,
pentru că lumea asta e mult mai bună în mâinile femeilor.
Acesta este momentul ca femeile să-și facă auzită vocea.
Știi care e treaba, Gutiérrez?
Înainte, bărbați ca tine nici nu ne lăsau să vorbim.
Scuzați-mă.
E și un pat acolo?
Bineînțeles. Pachetul include totul, dră.
Îmi pare rău că ai pierdut avionul.
Ce e?
Betty cea urâtă - povestea continuă
Părul tău.
Îmi place așa.
Bine. Bănuiesc că și cămașa îți place s-o porți așa.
Nu-ți face griji pentru pantof, dacă-l găsesc,
ți-l las la recepția Ecomoda.
Ușa.
Cacique, la dispoziția ta.
- Pa! - Pa, Cenușăreasă!
Doamnă președintă!
Cacique, din moment ce te ocupi de toate afacerile,
am vreo șansă să-mi iau un smartphone?
Nu spuneai că nu ai bani?
Despre ce sumă vorbim?
- Bună seara. - Te sun eu înapoi. Așteaptă.
Bună seara, dnă Patricia. Mă scuzați.
Fiicele dlui Pachito v-au lăsat niște lucruri.
Ce caută hainele mele aici?
Ce caută lucrurile mele aici?
Poți explica ce se întâmplă, dle Luis?
Fiicele dlui Pachito au venit și au lăsat instrucțiuni
că nu mai aveți voie să intrați
și că au schimbat încuietorile apartamentului.
- Nu-i așa, Fabiancho? - Da, așa e.
Dar de ce?
Ce nesimțite!
Sistemul de mesagerie vocală. Lăsați un mesaj după semnal.
Prioritatea ta e să-i ajuți pe angajații Ecomoda
înainte să-l ajuți pe tata?
Perfect.
Vreau să fie clar tuturor că, dacă tatăl meu pățește ceva,
va fi vina ta.
Nu pot să cred că suntem închise.
Se pare că familiei Mendoza îi place să aibă probleme
și să ajungă în închisoare.
Puțin respect pentru familia mea, obraznico.
Calmați-vă, că dacă nu, vă calmez eu!
Ne lăsați să dormim sau vă învăț puțin respect?
- Alo! - Marce.
Ghici ce mi s-a întâmplat.
Mi-am uitat iar cheile de la apartament.
Serios?
Ești sigură că n-au fost fiicele tale vitrege
și prietenul lor lăcătuș care se țin iar de glume?
Marce, cum poți să crezi asta?
În plus, te-am sunat, profitând de situație,
ca să mai stăm împreună, să mai vorbim.
Uite, Patricia, știi că acum Camila locuiește aici, cu mine.
Nu am loc.
Marce.
Și ce? Nu-ți cer
decât o canapea, atât.
Lasă melodrama, Patricia.
Caută pe altcineva și anunță-mă. Ciao!
Bine. Ai intrat în închisoare seara. Ai relații.
Da.
Am relații și văd că și tu le ai pe ale tale.
O vizită conjugală în prima ta zi.
Cât de rapid!
A trebuit să vorbesc cu Betty despre fiica mea.
Despre Ecomoda și problemele pe care le-am lăsat afară.
Da, îmi imaginez. Între cearceafuri?
Nu, Armando. Nu.
Faci totul greșit.
Cum poți să te predai fără să-mi spui?
- Nu înțeleg. - Nu mi-ai fi permis.
Și trebuie să-mi asum responsabilitatea pentru faptele mele,
problemele, să plătesc.
Bine.
Intențiile tale sunt minunate, dar strategia ta nu funcționează,
pentru că nu poți face nimic din închisoare.
Da, m-am gândit mult la asta, pentru că nici nu pot dormi aici.
De asta.
Dacă vrei să mai dormi, ascultă-mă.
Situația e următoarea.
Acum avem posibilitatea să îți plătim cauțiunea
ca să ieși din închisoare și să continui procesul.
Te pot ajuta cu asta.
- Mulțumesc. - Ai noroc cu mine.
Fosta ta îți poate face o vizită conjugală,
dar, săraca de ea, a ieșit regretând amarnic.
Biata de ea.
Să fim sinceri, Armando.
Acum, eu sunt cea mai bună variantă a ta.
Asta primești, Patricia Fernandez, pentru că nu ești o mamă vitregă bună.
Uită-te la mine, o bombă blondă elegantă,
cu o problemă ca asta.
Ce te costa?
Ce te costa să-ți termini semestrul la Finanțe în San Marino?
Ca să nu trebuiască să treci prin asta, Patricia.
Ce e în hârtiile alea, Gutiérrez?
Bine.
Îmi imaginez că e într-un dosar sau ceva de genul, nu?
Bine.
Intru.
Sfinte Sisoe, ce e aici!
Nu pare un birou, mai degrabă o cocină.
Dar de ce mă mir?
Mizeria asta reflectă mintea dezordonată
din capul doamnei Pati.
Stai, Gutiérrez.
Te pun pe difuzor
și vorbește încet, te rog.
Bine. Spune-mi, în ce dosar este?
Da, dle. E un dosar roșu.
Nu mă face să aștept,
pentru că am să-ți spun ceva interesant.
Spune, atunci.
Ghici cine a venit să-i facă o vizită conjugală dlui președinte.
Gutiérrez, cred că trebuie să mai lucrezi
la ghicitorile tale, nu?
Bineînțeles că a fost Majo.
Betty.
Doamna președintă.
Nu.
Recidivează cu monstrul?
- Domnule. - Gutiérrez, liniște.
Mulțumesc. Nu se mai întâmplă.
Nu. O luăm de la zero.
- Nu se mai întâmplă? - Până mâine.
Mila, nimic în viață nu e gratis.
Nu. Trebuie să ne spună cine ne-a făcut favoarea
de a ne scoate din închisoare
și de a ne da pantofii ăștia urâți. Să-i răsplătim.
Mila, spune-i chiar tu. Iubitul tău e acolo.
Superbă, ca întotdeauna.
Ce faci aici?
N-o las pe Mila Mendoza să stea noaptea la o secție de poliție.
Nu-ți face griji, nu trebuie să-mi mulțumești.
Nu aveam de gând să-ți mulțumesc.
Nu aveam nevoie să fiu salvată, Ignacio.
- Așa este. - De unde ai știut că suntem aici?
N-ai închis telefonul, așa că am auzit tot.
Nu e nimeni. Ce spuneai, Gutiérrez?
Nu-ți face griji, dle.
Și dra Majo a venit să-l vadă.
Ce zici?
Bun!
Deci s-a reîntors vechiul Armando,
lucrează simultan la mai multe sucursale.
Vreau să aud raportul complet, te rog.
A venit domnișoara Majo, frumoasă ca întotdeauna, da?
Au stat mult înăuntru, iar eu am rămas afară, să păzesc.
Să-ți povestesc, e amuzant.
Trebuie să mai trimiți bani. Nu suntem la Hollywood.
Ce drăguț ești, foarte amabil,
dar fii bun și dă-mi cheile de la mașină,
pentru că sunt în stare să conduc.
- Chiar ești? - Da.
- Ești în stare? - Da.
Văd.
- Cum vrei. - Mersi.
Nu. Mulțumesc.
Prefer să ne ducă el.
Ne-am distrat destul azi, Mila.
- Verónica, nu fi... - Să mergem.
Îmi place de ea. Da.
Mergem sau rămâi cu noii tăi prieteni?
Ce s-a întâmplat?
Ce-a fost asta? Nu se poate!
Pati? Tu ești?
Bună, Nicolás. Ce mai faci?
Sunt bine, Pati.
Ce surpriză plăcută! Ce noapte frumoasă ai ales să mă suni!
S-a întâmplat ceva, Pati?
Nu, nimic. Sunt foarte bine.
Îți spun, sunt foarte bine.
Voiam să-ți spun că întâlnirea noastră
a fost foarte specială, cel puțin pentru mine.
Da, și mie mi s-a părut incredibilă. Minunată!
Da. Voiam doar să-ți spun asta
și că mi s-a părut minunat să te văd.
Să te văd aici, la birou,
mi-a trezit sentimente.
Armando.
Nu uita că, în aceeași închisoare,
fratele meu, Daniel, a fost ucis din cauza ta și a lui Beatriz.
Va fi dreptate divină dacă ai același noroc.
Armando.
Nu e un coșmar,
dar tot îmi ești dator pentru acel moment.
Jur că plătesc pentru tot. Nu-ți face griji, calmează-te.
Nu mă îndoiesc. Nu am nicio îndoială.
Da, dle.
Văd că ești o persoană cumsecade.
- Eu? Cumsecade? - Da.
Singura problemă e să ne punem de acord
cum să rezolvăm asta.
Aici, toată lumea plătește.
A fost odată un indian care nu voia să plătească,
și nu mai e aici.
Mi-ar plăcea să te văd. Acum, dacă se poate.
Desigur, nu aici, la birou. Nu.
Nu putem risca, Nicolás.
Trebuie să ne întâlnim în altă parte.
Da, sigur, minunat, fantastic.
Spune-mi... la ce te gândești?
Ce zici de un hotel?
Cred că e o idee grozavă,
dar nu am fost niciodată în niciun hotel, Pati.
Serios? Nu, nu pot să cred.
Ei bine, ăsta ar putea fi un plan
cu clasă, elegant.
Unul confortabil.
Ce părere ai?
Sigur, sunt complet de acord.
Spune-mi unde e și mă duc.
Trimite-mi adresa și vin imediat.
Pati, stai puțin.
Mă sună cineva. Nu închide, te rog.
O clipă. Imediat.
Alo?
Nu!
Bună, Betty. Ce e?
Vreau să vii chiar acum la tata acasă.
Ceva de viață și de moarte.
Serios?
Mai încet. Sunt beată.
O să mă omoare.
Mila.
Cred că nu trebuie să afle nimeni.
Ai perfectă dreptate.
Ar putea fi micul nostru secret.
Îmi plac secretele.
Și mie.
Nu te-am întrebat cum ne-ai scos din pușcărie.
Le-am spus părinților tăi, și ei m-au ajutat.
Nu-ți bate joc de mine.
- Da. - Deci mama...
De ce i-ai sunat pe ai mei?
Mint.
Am relații.
Ticălosule!
Stai liniștită.
E o glumă.
Nu sunt aceeași Betty care l-ar lăsa să mă manipuleze.
Betty, îmi pare rău, dar arăți la fel pentru mine.
La fel ca atunci când l-ai cunoscut. Cazi la fel.
Nu mă întorc la Armando.
Trebuie să mă concentrez pe Mila, pe plata angajaților.
Nu pot să intru în altă încurcătură.
Betty, ascultă.
Asta credem noi, dar inima e un organ sensibil și înșelător.
Ființele umane trăiesc într-o dualitate.
Trup și suflet.
Sodoma, Gomora.
Carnea e slabă, Betty. Carnea e slabă.
Da, domnule, foarte slabă, iar diavolul este rău.
Ascultă, cârtiță stricată.
Nu crezi că e timpul să te duci acasă,
să ne putem odihni?
Nu vă faceți griji, dle Hermes. Tocmai plecam.
Ascultam poveștile lui Betty din închisoare,
foarte interesante.
Așa că suntem chit.
Poftim?
Mi-ai tras clapa.
Deci de asta.
Da, uite, ai perfectă dreptate. Îmi cer scuze.
Dar vreau să fie clar că nu am venit
pentru că a trebuit să rezolv o problemă,
nu pentru că am o iubită sau o relație cu cineva.
În schimb,
tu ai una, nu?
- Eu? - Da.
Fă-mi cunoștință cu el, pentru că nu-l cunosc.
Jeff.
Jeff?
Ignacio.
Eu și Jeff nu suntem așa.
- Nu? - Nu.
În plus, mie îmi place o singură persoană.
Cine?
Tipul din fața mea, care tocmai m-a scos din pușcărie.
A venit taxiul.
Pa!
Mila!
Ce e?
TAXIMETRU
Tată, a fost o întâlnire de lucru.
De lucru? Nu mă minți!
Mă faci să grăbesc anularea căsătoriei,
chiar dacă trebuie să merg la Vatican,
dar ascultă ce am de spus.
Nu te las să rămâi căsătorită cu un escroc.
De ce îi judeci pe alții atât de aspru?
Tu nu faci niciodată greșeli?
Crezi că ai fost un soț grozav, nu?
Tată, trebuie să înțelegi un lucru.
Locuiesc aici, în casa asta,
dar sunt o femeie independentă.
Mă descurc singură.
Dacă am nevoie de anularea papală,
o obțin singură.
Mulțumesc pentru tot, dar, te rog,
pot decide pentru mine.
Nu trebuie să decizi tu pentru mine.
Ne vedem mâine.
Ce zici de asta?
Ce bine că măcar Camilita e stabilă și echilibrată,
pentru că părinții ei...
- Ești beată? - Am fost.
Am fost beată.
Dar nu mai sunt.
Nu e amuzant, Camila. Miroși urât.
- Unde e mașina mea? - Poftim?
E...
- În parcarea poliției. - Poftim?
Nu, păi...
În parcarea din curtea ta.
Dumnezeule!
Deci ai condus acasă beată?
- Te-am păcălit. - Unde ai fost, Camila?
Marce, am fost cu mașina cu niște prietene, atât.
Tatăl tău e la închisoare,
iar tu te plimbi cu o prietenă?
Te-am sunat de o mie de ori.
Am rămas fără baterie la telefon.
Nu.
Marce, parcă ai fi mama.
Nu, Betty, las-o mai moale.
Înțeleg.
Înțeleg de ce tata nu s-a căsătorit cu tine.
Ar fi fost foarte greu să fiu fiica ta.
Habar n-ai ce spui.
Eu, Sindy Calista,
președinta sindicatului Ecomoda,
nu voi permite ca abuzurile să continue în această companie,
cum ar fi să rămânem fără beneficii, să fim spionați
sau, de exemplu, ca depozitele să fie vândute.
Fiindcă, tovarăși, dacă nu reacționăm,
acești oligarhi hoți
o să vândă în curând această firmă cu noi încă înăuntru,
fără să clipească măcar.
Dle Hugo, scuzați-mă. Cum adică au vândut depozitele?
Da, cui le-au vândut?
Așteptați, o să vedeți.
Ai grijă cu cartoful. Simte dragostea.
Nu, te rog, vreau să descarci toate camioanele
și să le umpli pe celelalte,
că trebuie să aprovizionăm toate supermarketurile din nord.
Uite cine a venit, unicul...
Nu, scuză-mă. Înainte să-ți strâng mâna,
vreau să-ți arăt ceva care te va da pe spate.
Să vedem.
Uită-te la cartoful ăsta.
Are mai mult de doi ochi. Știi ce înseamnă asta?
- Nu. - Că următoarea recoltă va fi... Uite.
- O frumusețe. - Felicitări!
Și sper că ești cu ochii pe problema Ecomoda.
Bineînțeles.
Merge mai bine ca oricând, la fel ca și cu cartofii tăi.
- Și ce să facem? - Și ce să facem?
O să ne unim forțele.
Fiindcă, tovarăși, noi suntem forța de muncă.
Suntem adevărata forță de muncă în Ecomoda.
Fără noi, ei nu sunt nimic.
Așa că ori ne unim forțele, ori ne scufundăm.
Vă spun eu, Sindy Calista, o femeie care îi apără pe cei oprimați.
Bine, mulțumesc.
Știi că eu nu sunt paravanul nimănui.
Nu, Pascual, vino încoace.
Ăsta e un cuvânt urât.
- Care? „Paravan”? - Da, ăsta.
Nu suntem așa, suntem parteneri.
Să numim lucrurile așa cum sunt.
Am semnat pentru tine ca să cumperi depozitele,
iar tu contribui cu creierul și cu banii.
- Da. - Dar, așa cum mă vezi aici,
sunt încă neliniștit, desigur.
Aștept ceea ce ai promis.
În primul rând, corporația...
- În al doilea... - Ce se întâmplă aici?
Să văd toate modelele alea defilând în fața mea
în lenjerie intimă.
Nu, calmează-te, taurule. Asta se va întâmpla foarte curând.
Tu vinde-ți cartofii cu ochi mari și strânge banii,
pentru că în curând vei fi acționar la Ecomoda.
Și toate acele modele nu îți vor spune „vânzător de cartofi”.
Îți vor spune „tati”.
Pentru mine, „vânzător de cartofi” sau „tati” e același lucru.
Bine.
Știu că suferiți,
toată opresiunea pe care trebuie să o îndurați de la acești oligarhi.
- Bine, gata. - Ce este?
Scuzați-mă, dle Hugo, dar să nu ne lăsăm conduși de ură.
Ranchiuna nu este niciodată un bun sfetnic.
Sunt de acord.
Dle Hugo, trebuie să existe o soluție.
Nu știu, dar hai să nu fim atât de dramatici, atât de apocaliptici.
Ba nu. Suntem apocaliptici. Știți de ce?
Pentru că suntem în mocirlă.
Și vorbind despre mocirlă,
nici măcar președinta noastră, „Am coșmaruri cu Jeannie”,
nu ne va scoate din asta.
Știți de ce?
Pentru că nici ei nu-i pasă de noi.
Stați puțin. Nu-l credeți!
N-o subestimați.
Amintiți-vă că are un trecut.
A salvat deja compania asta o dată.
În plus, problema nu e ea.
Se presupune că e dl Armando, și între ei nu e nimic.
Să vă spun...
Huguito, unde sunt camerele?
Acolo, acolo și acolo.
Atunci veniți mai aproape.
Mai aproape.
Vă spun: împart aceeași pătură.
Aceleași cearșafuri...
- Poftim? - Aceeași pernă.
Blondă Falsă, nu mai spune minciuni despre Betty, bine?
Da, serios.
Taci, girafă! Nu e vorba de tine.
Știu de la o sursă de încredere
că au împărțit un pat noaptea trecută, în celula lui.
Deci l-au arestat pe escroc?
Cum a fost aseară la închisoare?
Aseară?
Bine, pentru că a trebuit să-l vizitez
ca să obțin informații, să știu cum e situația, să...
S-a întâmplat ceva?
- Nu. - Da.
Da sau nu?
- Da. - Nu.
Ce s-a întâmplat?
Armando mă asigură
că nu a spart computerele companiei.
Și mi-a spus din nou că depozitele Ecomoda au fost vândute unei societăți anonime.
Poftim?
Sunteți foarte naive dacă aveți încredere în Betty,
pentru că ea e în cârdășie cu Armando Mendoza.
Aici se preface: „Bună. Știi ce?
„M-am îndepărtat de tine. N-am nicio legătură cu tine.”
Dar s-a dus repede să-l viziteze.
Betty, spune-i. Povestește-i.
Ce?
Despre tipul cu care negocia.
Asta.
Un tip pe nume Pascual.
E vânzător de cartofi sau fermier.
Ciudat, e recomandat de Mario Calderón.
Sigur. Trebuie să vorbim cu el imediat.
Cu Armando?
- Cu Mario, măi! - Cu Mario.
Desigur. Da.
Și ne poate duce la vânzătorul de cartofi.
Să mergem.
- Câtă invidie! - Ce invidie?
Crezi că vreau să merg la închisoare și...
A venit.
Uite-o.
- Bună dimineața. - Bună dimineața!
Ce surpriză!
Bună dimineața, doamnă.
Vreau să știți că vă plătim contribuțiile.
Da, Betty, știm.
Dar ce ai făcut? Ai nevoie de ajutor? Ce putem face?
Lucrăm la asta și vă rog
să nu vă panicați pentru asta, bine?
Bine, domnule. Nu vă faceți griji.
Din adâncul inimii, îmi pare rău pentru ce a făcut Armando.
Pentru ce a făcut Armando? Când, aseară?
A fost așa de rău?
Săraca. Câtă impotență!
Știți ceva de Mario Calderón?
Încă nu a sosit.
Încă unul care o să aibă probleme cu sindicatul.
- Sindicatul? - Da.
Dă-mi voie să mă prezint.
Sunt Sindy Calista, iar astăzi încolțește,
se naște sindicatul Ecomoda.
Așa că pregătiți-vă,
pentru că urmează o grevă dată naibii.
Armando Mendoza, zis și „Contribuții”,
vreau să-ți spun că sunt foarte trist,
neliniștit și supărat
în legătură cu toată chestia asta cu contribuțiile Ecomoda.
Dar asta nu mă scutește de rolul meu ca înger al tău.
Acest angajament este obligatoriu.
- Freddy... - Netransferabil.
- Freddy... - Și nu poate fi schimbat.
- Freddy. - Ce e?
- Nu o să funcționeze. - Stai calm.
De acum înainte, o să fiu terapeutul tău spiritual.
Ce zici să începem cu terapia pentru furie?
Pentru asta, trebuie să respirăm.
Lăsăm respirația să curgă.
Îmi place această terapie.
Acum mai stăm de vorbă.
Bună terapie.
Foarte bună.
Bravo, foarte bine.
Și nici n-am început încă.
Cine urmează?
Mustață sau Cocoșul?
- Cocoșul! - Cocoșul.
Îmi pare rău, dragă Cacique.
M-am grăbit puțin cu terapia furiei.
Ce-ar fi să începem cu ceva mai simplu? Mai nobil?
Terapia dragostei.
- Dragoste. - Foarte bine.
Cum putem să facem terapie cu dragoste? Pe bune.
Ce să fac? Spune-mi ce să fac.
Spune-mi ce să fac.
Lasă oamenii să decidă.
Chiar avem nevoie de dragoste în acest loc, nu?
Cu vara asta oribilă,
măcar unul dintre noi a avut parte de dragoste, nu?
Obrăznicătura!
Și are gusturi destul de diferite.
Pentru că au venit la el o femeie urâtă și una frumoasă. La naiba!
Spune-ne, cum a fost?
Spune-ne!
Povestește.
Terminați cu prostiile și tu lasă-mi urechile!
Lasă-i urechile în pace!
Nu țipa la mine, doar îmi făceam treaba.
Nu țipa la el, la naiba!
Poate că tu ești șeful,
dar nu-mi pasă.
N-o să tragi cu săgeata pe care o ai pregătită pentru mine.
Dă-mi câteva zile, Cocoșule,
și nici n-o să mai vrei să-mi lași sulița în pace. Ai auzit?
Haideți să facem ceva. Să ne calmăm și să respirăm.
Unu, doi, trei.
Să ne aliniem, bine?
Nu știu de unde au știut ce s-a întâmplat aseară cu Armando.
Ai văzut cum se uitau la mine? Nu, e rușinos.
E o situație ciudată, pentru că...
Ce-ar fi dacă...
Beatriz, trebuie să vorbesc cu tine.
Îmi pare rău. Sunt ocupată.
Nu-mi pasă de viața ta personală.
Poți să te culci cu Armando cât vrei.
Chestia cu închisoarea e de prost gust.
Îmi fac griji pentru Mila.
A dormit la tine acasă?
Mila? La mine acasă, nu. Stă la tine acasă.
Știu că stă la mine, dar aseară a venit,
ne-am certat, s-a purtat foarte urât și a plecat.
Am tot sunat-o și nu mi-a răspuns.
A ieșit cu cineva? O aștepta cineva?
- Nu, a plecat singură. - Nu, e ciudat.
Să nu-mi tragi clapa din nou.
BETTY APELEAZĂ
AICI ÎNCEPE REFLECȚIA UNUI OM NOU
- Care este? - Da, Saúl Gutiérrez.
Dle președinte.
Saúl Gutiérrez, da.
O să te așteptăm aici, dle președinte.
Capul sus.
Mulțumesc.
Jur că îți dau înapoi toți banii.
Pe toți.
- Bineînțeles că o să plătești. - Dle președinte.
Și știu cum.
Dle președinte!
Doamna mea, frumoasa mea doamnă.
Salvatoarea mea.
Dle președinte!
Betty cea urâtă - povestea continuă
Subtitrarea: Ligia Constantinescu
Redactor Anca Tach