Боже помилуй!
Повірити не можу, що ти кинув мене тут напризволяще.
Схоже, діти не брехали про токсичну маскулінність.
Глянь на мої нігті. Один зламався. Мені треба до психіатра.
Брате, не ходи туди. Не йди. Брате…
Не ходи туди, вони ще говорять.
От тобі й на.
Що це все означає?
-Дорін… -Діду.
Ми хіба прийшли сюди грати в хованки?
-Де Золека? -Тату, чому?
Чому ти такий брехун?
Про що ти взагалі?
Мама жива, тату?
-Що? -Отакої.
Про що ти, Мартіне?
-Він збрехав про те, що мама мертва. -Боже.
-У селах треба знаки з попередженням. -Точно!
То що?
Це правда, тату?
Хто тобі таке розповів?
На кладовищі мені сказали, що мамина могила насправді не її
і живе вона в Порт-Сент-Джонсі.
-А де Порт-Сент-Джонс? -У тому боці.
Отже, тобі сказав це якийсь незнайомець, якого ти зустрів на кладовищі,
а ти взяв і повірив?
Кажи правду, тату.
Мама жива чи ні?
Мартіне.
Слухай…
На цей дім зараз звалилося багато бід.
І головна біда зараз —
це зникнення нашої нареченої!
ЗОЛЕКА: ПОГОВОРИМО? КАГІСО: ДАЙ МЕНІ ПРОСТІР!
Я хочу поговорити, але ти не відповідаєш.
КАГІСО НЕ ШУКАЙ МЕНЕ!
Чорт!
Цікаво, що сталося.
ЯК ЗІПСУВАТИ СТОСУНКИ
ВИКУП НАРЕЧЕНОЇ
Ну звісно.
Ти просто не могла не поїхати за мною.
А що ще лишалося? Я намагалася все виправити.
«Я Золека, я знаю, як усе виправити. Я все виправлю».
Я просто намагаюся допомогти, Кагісо!
Боже! Ти просто не здатна на мене покластися. Я просив вірити мені.
Кагісо, зупинися. Дозволь пояснити.
Кагісо!
Мені треба побути наодинці.
Чекай. Стій!
Кагісо, зачекай.
Ми можемо поговорити?
Ні.
Прошу, зупинись.
Будь ласка.
Кагісо!
Кагісо, куди ти йдеш?
Дай мені спокій, Золеко.
Можеш хоч на секунду перервати свою спортивну ходьбу?
Я просив дати мені простір.
Весілля вже завтра.
У нас немає часу для простору.
Наші стосунки тріщать по швах, а в тебе всі думки лише про весілля?
Облиш, Кагісо. Можеш зупинитися?
Сенс розмовляти? Ти потім усе одно втнеш Золеку.
Годі всім робити з мого імені звороти.
Серйозно?
Я намагаюся почати діалог.
Але це не діалог, якщо говорю тільки я.
Завжди тільки ти. Теж мені новина.
Це несправедливо! Я хоч намагаюся.
Несправедливо голосно клястися, що ти мені віриш,
а потім самій потай платити викуп за наречену.
Є пом'якшувальні обставини.
Я серйозно.
Я боялася, що в тебе не було плану.
Та й з тебе такий собі перемовник.
Моя сукня.
Ну гаразд.
Продюсер The Capitalist сказав, що ти переміг,
але ти б не отримав гроші вчасно.
Тож вважай, що це позика.
Я переміг?
Чорт.
Я не мала цього казати.
Вітаю!
Ого. Просто немає слів.
У тебе не було грошей.
Був план. Ти мала мені вірити.
І що ж це за чарівний план? Уважно слухаю.
Я продав машину.
Ось план.
Продав задовго до появи того чарівного інвестора.
Пані Мбазо викупила її менш ніж за пів ціни.
Слухай, коханий.
Стій. Прошу, можеш…
-Гей, люба. Обережно. -Чорт.
-Ти ціла? -Здається, зламала.
Та ні, усе гаразд. Вставай.
Спирайся на іншу ногу.
Не поспішай.
Я викличу допомогу.
Чорт!
-Що таке? Що? -Не ловить. Немає сигналу.
-Гаразд. -Клас.
Клас.
Люба.
Де ми?
Омпіле!
Омпіле, привіт.
Катлего. Поговори з батьками.
Я хочу свій телефон назад.
Омпіле, спокійно. Є важливіші проблеми.
Ти розумієш, яку глибоку дитячу травму я отримаю?
Я стану недієздатною.
Стану токсичною.
Страшно уявити, що з мене виросте. Я не знаю.
Омпіле, мій телефон знову зник.
О боже мій.
Ну гаразд.
Дістала. Добре, я поговорю з ними.
Омпіле, телефон!
Катлі.
Пані Мейкі каже, що в Сікело з'явилася дитина.
Пані Мейкі? Вона хіба сидить у соцмережах?
Підписниця FitKat 2.0.
Ти в нормі?
Так.
У нормі. Усе гаразд, сестричко.
У мене є хлопець. У нас усе добре.
Я навіть вивчила деякі слова коса. Уявляєш?
У мене є хлопець, це Луйоло.
-Луйоло? -Омпіле?
-Луйоло? Фу! Це не інцест? -Допоможи знайти телефон.
Ти двотисячниця. Не знаєш, що корови завжди вертаються.
Коротше, це гидота.
Коротше, бувай.
Що? Золека знову зникла?
-Так, сестро. -Ані сліду.
Ця сім'я — нескінченне родовище драми.
Йой!
Ні. Думаю, тепер Дзана нам винні.
Вони мають дозволити Кагісо й Золеці одружитися.
І ніяк інакше.
Куцо, ти мала рацію. Ми точно прокляті.
Це типові Золека й Кагісо.
-Вічно кудись зникають. -Чорт.
Я бачила, як Золека кудись їхала.
-Брешеш! -Чому ж мовчала?
Це ж Золека. Певно, знову якась драма.
То переговори закінчилися?
Луйоло вже вільний?
-Катлего! -Вибачте.
Годі тікати й уникати нас.
Ми вимагаємо відповідей.
-Де вони? -Зараз є важливіші проблеми.
Золека зникла, а вас хвилюють якісь чутки.
Привіт, Патуді. Щось чути про Золеку?
Певно, вона пішла до Кагісо.
Треба знайти їх, вирушаємо на пошуки.
Сходжу по свій пікап.
Патуді, ви зі мною.
Тату. Тату, ні.
Тату, ні. Ми не закінчили.
Послухайте, що я вам кажу.
У Східному Капі існують небезпеки,
про які ви не знаєте.
І клянуся матір'ю, я знайду мою онуку.
Тату, просто скажи, мама жива чи ні?
-Тату. -Патуді, за мною.
-Гей, повернись. -Тату, скажи. Тату!
Не знаєш, у кого можна позичити машину?
-Так. -Я знаю декого.
-Ай. -Точно, знаю.
У мене є ідея.
Луйоло позичить вам свій пікап.
Що я зроблю?
Так, давай.
Золека може повернутися, тому він чекатиме тут.
І Кагісо може повернутися, тому я теж лишуся.
Добре? Розділяй і володарюй.
-Так… -Так.
Я залишуся.
-Так. -Катлего має рацію.
-Уперед, Патуді. З Богом. -Ага.
-Наступного року без мене. -Звісно.
-Побачите мене — убийте. -Гаразд.
Обережно за кермом.
Ходімо.
Чекай.
-Чекай. -Добре. Вибач.
Вибач, що переплутала імена. Цього більше не повториться.
Усе просто.
Просто скажи, ти зі мною чи ні?
Гаразд, у мене були перепади настрою.
Але ти мені справді подобаєшся.
І я вірю, що в нас усе вийде.
Добре?
То що?
Ти зі мною чи…
Іди до мене.
Усе буде добре. Не думаю, що вона зламана.
Не віриться, що ти продав машину.
Їй і року не було.
Так, знаю.
І ти тільки зробив сидіння.
-Знаю. -Ти дуже любив ту машину.
Ти завжди про неї мріяв.
-Продав стару, щоб… -Люба.
Я знаю.
Але я не вагався, жертвуючи машиною заради тебе.
Я хотів розповісти після весілля,
але не вийшло, бо ти, як завжди, втрутилася.
Я не втручаюся. Я намагаюся допомогти.
Мені потрібен простір.
Тобто…
Дай мені можливість бути чоловіком, дбати про тебе.
Між нами вже вдосталь простору.
І мені постійно доводиться кліщами тягти з тебе інформацію.
Я вже й не знаю, як тебе підтримувати.
Мене було боляче почути від мого гримера, що ти береш участь у The Capitalist.
Я не розповів тобі одразу,
бо хотів здивувати тебе після закриття угоди.
Але дізнавшись, що ти зробила?
Увімкнула Золеку.
Утрутилася зі своєю ідеєю й почала радити, що казати й робити.
Ти маєш дати мені свободу вирішувати щось самостійно.
Знаю, мене іноді заносить.
Я просто хочу бути в команді.
Я теж.
Вибач.
Багато в чому
винен я сам.
Іноді я почуваюся негідним тебе.
Просто… Нелегко бути
з такою жінкою.
Такому, як я, — нелегко.
Бо в тебе вже є все.
Просто…
Слухай.
Без тебе в мене немає всього.
Я вже тобі казала й повторю знову, Кагісо.
Гроші мені неважливі.
І я вірю в тебе.
Я повірила в тебе одразу, як ти розповів про свої бізнес-плани,
коли ще не була успішною акторкою.
І я досі в тебе вірю.
І що тепер?
У тебе інвестують два мільйони рандів.
-Вибач. -Пусте.
Обіцяю,
я вмикатиму Золеку менше.
Так.
І, може, на додачу сходимо на терапію для пар?
Так. Бо навряд чи бодай щось із цього нормально.
Ні. Не нормально.
Гаразд, я тебе кохаю, і ми добре поговорили,
-але, може, підемо? -Так.
Клас. Допоможи.
Тримаю. Встаємо.
-Так. -Усе гаразд?
Так.
Добре, Супермене.
Не хвилюйся.
Я знайду вихід звідси, і ми одружимося.
КОТЕДЖ У НЕЙЧЕРС-ВЕЛЛІ
Хлопчику мій.
Ні, усе погано.
Усе дуже погано.
Ми обшукали всі кімнати. Кагісо й Золеки немає.
Навіть не реєструвалися.
Дехто з персоналу каже, що вони нібито пішли кудись у ліс.
-Туди? -Туди.
Я ж пропонував піти їх шукати.
Патуді, за нами.
-Чому він постійно так каже? -Ходімо!
Я зачекаю тут. Я на цих підборах не піду.
Знаєш, не таким я уявляла свій грудневий відпочинок.
Знаю, але ж…
Усе буде добре.
-Тільки… -У США такого б не було.
-Авжеж. -Так.
Зачекай, тату.
Так, тату, зачекай.
Тату.
Привіт. Ви вже їдете в аеропорт?
Омпіле, у нас зараз серйозніші проблеми.
Кагісо й Золека зникли.
Знову?
Ні, стоп. То сьогодні ви не повернетесь? Бо весілля завтра і мені треба телефон.
Це все, про що ти думаєш?
Омпіле! Господи!
Ти стала дуже грубою, відколи почала спілкуватися з хлопцями.
-О боже! Я не спілкуюся… -Помовч.
Перед цим ти безсоромно заявила, що ми погані й не слухаємо.
-Отож. -Скажи?
-І чого ж я могла так сказати? -Омпіле!
-Мій трафік! -Байдуже, бувайте.
Господи.
Дружино, ми ж хороші батьки, правда?
Звісно.
Гаразд, хай не ідеальні, але ж ми стараємося.
-Отож. -Отож.
Тату!
Це все через ту твою витівку: бо ти у священний день викупу нареченої
прикидався нею під ковдрою.
-Ти накликав біду. -Скажи йому.
-Ні. Ні, прошу. -Ні.
Гей! Де ти в біса це дістав?
Знайшов у котеджі, коли шукав Кагісо.
Це нагадує мені про часи,
коли я випивала з Тайлером Перрі.
Та ну. Ти пиячила з Тайлером Перрі?
-З Медеєю? -Так, з Медеєю.
-Серйозно? -Ну, якщо точніше,
я пиячила під його майстер-клас в інтернеті, але це те саме.
Так, те саме.
Щойно знайду Кагісо й Золеку, дам їм 75 рандів.
Щоб пішли в МВС і розписалися.
Господи.
-Тату, стій. -Тату. Стій, тату.
Стій, тату.
Просто скажи правду, тату. Де мама?
Певно, він відштовхнув її так само, як нас.
Ваша мати вас не хотіла!
Ось чому вона пішла. Тепер ви щасливі?
Задоволені?
Тату, ти брехун.
Ого! Усім привіт.
Вибачте. Я не знала, що нас шукають.
Тату, ти можеш хоч раз у житті сказати правду?
Вона не хотіла бути матір'ю.
Твоїм словам уже немає ніякої віри.
-Просто скажи правду, тату. -Не вірите мені?
Я йду додому.
Коли справді захочете правди, покличте.
-Я прийду. -Чекай.
Ти йдеш додому? Тату.
Тату.
-Зупиніть його хтось. -Тату!
-Тату. -Чекайте.
Ми щось пропустили? Що сталося?
Ланго.
Ланго, що…
-Я… -Тітонько, годі!
Амо?
-Давай… -Повільно. Я допоможу.
Вона досі жива? Чому б нам тоді не з'їздити до неї?
Ні. Вона цьому не зрадіє.
Тату, ти не можеш ховати її від нас.
Не переймайся, тату. Ми самі її знайдемо.
Якби ви знали, скільки я витерпів, аби захистити вас двох.
Захистити? Як, тату?
Зростання без матері
на все життя травмує дитину.
Мого сина, Лангу, могла виховувати його бабуся.
Вона б рятувала мене від маминого побиття. Бабуся мене б захищала.
Раз ви так думаєте, я покажу вам, яким прекрасним було б ваше життя.
Ходімо. У машину.
-Усі ви, ходімо. -Підемо за ним?
Лишімося тут.
-Краще лишитися. -То ми йдемо?
Чекай!
ДЕ ВИ ТАМ? ГЕН. РЕПЕТИЦІЯ Й ВЕСІЛЛЯ ЩЕ В СИЛІ?
Чорт.
Зачекайте. Я кульгаю.
-Ці каструлі для тебе заважкі. -Ти готуєш?
-Готуєш? -Я тобі…
-Ні. -Отакої!
Чого ви так довго? Люди голодні. Знаєш же, яким стає твій дядько з голоду.
Вигадує сюжети.
Я насиплю йому тарілку.
Ти й Луйоло? Справді?
Так, я і він. А що?
-Серйозно? -Так.
Чекай, ти намагаєшся так помститися Сікело?
Припини! Боже!
Не починай. Я хочу все знати.
-Я нікого не скажу. -Кажи!
-Нізащо. -Але Луйоло?
Та що з тобою?
Ну гаразд.
Сікело живе далі — це нормально.
Ти підтримуєш його скрізь лайками й переглядами.
-А як я живу далі — це проблема. -Чекай.
По-перше, хештег «Шлях до мільйона».
По-друге, тобі слід розслабитися, бо ти стала агресивнішою, і тобі не личить.
Тобі треба ЇМК.
-ЇМК? -«Їсти, молитися, кохати».
Це фільм такий!
Не лише твій дядько дивиться кіно.
Їй-богу. Кошмар!
Кошмар, ніякого сорому!
Тебе це не стосується.
Я боюся відчаю.
Дядьку, поясни.
Що там із дідом Золеки?
Не лізь у це, хлопчику.
Я не бачив таких сюжетних поворотів із часів Сензо й Джейсона.
Та ну, не може бути.
Це ж треба!
Жах!
Акторство, певно, у Дзана в крові. Хоч смійся, хоч плач!
Тільки сценарій їм дайте.
Вдавати, що твоя дружина мертва? Думаю, я побачила достатньо.
Тітко, не драматизуйте.
-Боже! -Хто драматизує? Я?
Це вони.
Швидше.
Не тягніть.
Не впади. Дивися під ноги.
-Привіт. -Привіт.
-Я швидко. Почекай. -Куди ти?
Мені надзвонює Прешес.
Не знаю, що їй сказати.
Скажи, ми будемо.
Весілля починається о 15:00. Не встигнемо?
Як, Кагісо? Мої рідні сваряться, а я до вінця покульгаю?
Схоже, це надовго.
Зо, їдьмо.
Секунду, Ланго.
Кагісо, думаю, слід просто скасувати весілля.
Оце я розумію. Нарешті ти сказала щось розумне.
Повністю підтримую. Уперед.
-Дорін! -Ні, нам не треба її драма.
Хвилиночку.
Якби не Золека, Кагісо не зміг би навіть заплатити викуп, бо гроші йому дала вона.
-Що? -Кагісо!
Стоп. Чекайте!
-Господи. -Перепрошую?
Що ти сказала?
Подруго.
На тебе наїхала твоя тітка. На моїх друзів можу наїжджати лише я!
-Гаразд. -Золеко, їдьмо! Золеко!
Добре.
Дівчинко, ти сама заплатила за себе викуп?
-Можете їхати! -Стоп, почекайте!
Годі вже.
Кагісо,
ти дозволив Золеці самій заплатити за себе викуп?
Ні. Облиш.
Ти справді дозволив їй самій заплатити за себе?
Понтій Пілат якийсь.
Я визнаю поразку. Це немислимо.
-Господи. -О ні.
Немає слів.
-Прийшли. -Ми точно прийшли куди треба?
Може, вона відпочиває тут із друзями.
-Розаліно. -Мзвамадодо, чого тобі?
Тут твої діти.
Боже! Ми ж давно вже вирішили це питання.
Що ще тобі треба?
Вони мені не вірять.
-Мамо… -Чекай.
Не галасуй.
Люди ж дивляться.
Мамо, тато каже, що ти нас кинула.
Це правда.
Так воно і є.
Я ніколи не хотіла дітей.
Це він їх хотів.
Я його кохала, тому й народила.
А тоді просто вирішила кинути?
Та глянь на них. У них усе добре.
У них чудовий вигляд, та й до того ж
явно не бідний.
Розумієте?
Слухайте, раз ви тут,
подаруйте мені на Різдво блок пива.
Агов!
То це все, що ми для тебе означаємо, мамо?
Блок пива? Блок пива, мамо?
Це моя пісня!
Тепер ви все бачите, діти.
Цього досить.
Кілька слів, поки не пішли.
Зрозумійте,
я хочу жити тут, серед мертвих.
Не треба мене воскрешати.
Вам же сказали, що я померла?
Хай усе так і лишається.
Як ви в такому віці можете бути такою жорстокою, бабусю?
Хоч і не бабуся ви мені.
Добре, що ви зникли. Без вас їм краще.
Чекай. А ти хіба не Бабалва?
Це ж треба.
Знаєш, що я думаю, бабусю?
Ти багато втратила.
Твій син — найкращий дядько, якого можна уявити.
Я довіряю йому, як нікому.
Що ж до твоєї дочки, моєї мами,
то тобі до неї, як до неба.
Ти й танцюєш кепсько.
А хто ти взагалі?
Йой!
Кагісо.
Ти справді дозволив Золеці самій заплатити за себе викуп?
Вона виходить за себе.
Боже! Я ж казав, що не використав тих грошей.
Я тоді вже продав машину.
Скільки можна повторювати?
Господи.
Чого ми сидимо отак колом, наче якась варта?
Їдьмо в готель. Уже ранок.
Я хочу помитися.
Я не брала інший одяг. Ми мали поїхати вчора.
Їдь, а я чекатиму Золеку. Ніхто не тримає.
До речі, ось і вони.
Куцо. Куцо! Вони тут.
Боже.
Ви досі тут?
Сьогодні ж наше весілля.
Хай усі їдуть додому.
Сьогодні весілля не буде.
Чекайте, містере Дзано. Одну хвилинку.
Прошу, попри всю повагу, я не поїду, поки Золека не стане моєю дружиною.
Вибач, ми стомилися й хочемо спати.
-Ми втомилися. -Господи!
Я розумію, що ви стомилися. Але…
Послухайте.
Якщо минулий рік нас чогось і навчив, то це того, що в сім'ї завжди буде драма,
тому так важливо підтримувати одне одного.
Попри все.
Як бачите, ми всі тут.
Я знаю, що облажався, але я дав Золеці слово.
І я маю намір будь-що його дотримати,
бо ця жінка мене обрала
і продовжує обирати знову й знову.
Я лише прошу можливості відповісти їй тим же.
Кагісо має рацію.
Тату, я розумію, що ми тебе замучили,
але, як бачиш, ми досі тут.
Це доводить, що кохання долає все.
І я знаю, що іноді кохання може бути свавільним чи дурним,
чи таким болючим, що його й не хочеш.
Але знайшовши його,
відчувши його всім серцем,
ти вже не зможеш відпустити.
Я зрозуміла, що в коханні не завжди все стається, як хочеться.
Зрештою, доля розсудить по-своєму.
І це нормально.
Ми всі зараз тут.
А це означає,
що ми з Кагісо ще можемо побратися.
Тільки без церемонії, лише з викупом.
-Упевнена? -Упевнена.
Ось це…
Ось що найважливіше.
Те, що наші родини зібралися разом.
Що ж, вустами дитини говорить істина.
Немає нічого важливішого за сім'ю.
Фундамент, який ми будуємо,
стоїть на сім'ї.
Діти мої,
вибачте, що брехав вам.
Але я ні на мить не припиняв про вас піклуватися.
І досі піклуюся.
Що скажете?
Хай наше сім'я стане більшою!
Зробімо те, що Дзана вміють найкраще!
Гарно сказано, тату.
Правильні слова.
Добре, дочко.
Закінчимо цей день на щасливій ноті.
Поновимо переговори про викуп.
Поновлюємо переговори. Ходімо.
Дякую, тату.
-Невістонько. -Дякую, мамо.
Дякую, пане.
-Ого. -Це точно.
ДЕНЬ ВЕСІЛЛЯ
У нас є наша наречена!
-Вітаємо в сім'ї! -Вітаємо.
-Панове. -Вітаю.
Вітаю.
Є до тебе розмова.
-Забираєш його в нас? -Так.
Отож.
Ні, треба поговорити.
-Схоже, це серйозно. -Так.
Я не забула колишнього.
Ти ж знаєш, я не люблю ці ігри.
Я серйозно.
Просто весь цей час, дуже довго, я була Катлего Шозі.
Я давно не була Катлего Патуді.
І тепер я розумію, що мені знову треба віднайти себе.
Їсти, молитися, кохати.
Є такий фільм про…
А знаєш, ні. Забудь.
Слухай, вибач.
Ти мені справді подобаєшся.
Не переймайся, кохана.
Коли віднайдеш себе,
міс Патуді,
ти знаєш, де я буду.
Гаразд, тату…
Хочу вибачитися за те, як я всі ці дні поводився.
Роки, узагалі-то.
Усі ці роки я вважав тебе лиходієм.
Ну, ви обоє тепер теж батьки.
Ви завжди захищаєте своїх дітей.
Можливо, ви не завжди в усьому згодні, але ви все одно завжди їх захищатимете.
Тату, раз удома все було так погано,
чому ти не розповів нам і просто мовчав?
Ви ж мене знаєте,
я людина вчинків, а не слів.
Ні. Я не такий. І Дзана не такі.
Але вирішуючи, казати щось чи мовчати, ти робиш вибір —
це теж вчинок.
Це правда.
Інакше, якби ти помер, а ми б так і не почули несказаних слів,
то нас довіку мучило б
саме твоє мовчання, а не відсутність.
Оце красномовна англійська, за яку я платив.
Повчиш мене.
З такою гарною англійською
ти б і мене легко продав.
Ви подивіться!
Ви ж знаєте цих Падуке. Чи як їх там?
-Патуді. -А, Патуді.
Я їх просто обожнюю.
Я їх обожнюю.
-Вони такі, тату. -Ніколи не бачив стільки драми
лише за якийсь тиждень.
Мильна опера, а не драма.
Як ти їх назвав, тату?
Пакуде.
Пакуде!
-Ого, прямо Джей-Зі та Бейонсе. -Припини.
Прошу з усією повагою, поверніть Омпіле телефон.
Весь час мені надзвонює. І оплатіть трафік пані Мейкі.
Добре, доню. Ми збиралися віддати їй телефон, щойно будемо вдома.
-Гаразд. -Дарма ми його забрали.
-Треба буде їй подзвонити. -Подзвони.
-Так. Добре. -Прямо зараз.
Алло.
-Це відеодзвінок. -Що?
Це відеодзвінок!
Коли ви повернетеся?
Ви мені тепер винні, бо заплатили мені лише за день.
Лише за день.
Ми оплатимо вам трафік на наступний місяць.
Дякую.
-Дякую. -Омпіле.
Як повернемося, отримаєш свій телефон.
Вибач, що взагалі його забрали.
Ви майже знищили моє життя. Ще б трішки.
-Минуло всього два дні, Омпі. -Це світлові роки для закоханих.
Ом… Омпіле, у тебе є хлопець?
І ось ви знову гарячкуєте.
Я не люблю хлопців.
Так. Думаю, я по дівчатах.
І я хотіла запросити на весілля Ціді.
Ой-ой.
Омпіле, дитинко.
Кого б ти не любила, ми за тебе.
-Добре? -Добре.
Клас. Швидше вертайтеся додому.
-Швидше! -Добре, люба.
-Негайно! -Бувай.
Ну, зате найближчим часом вона не завагітніє.
Отже, ми все ж не прокляті?
Я щаслива! Ура-ура-ура!
Ой.
Ми таки врятували це весілля.
Боже ж ти мій.
Дорін.
Може, нарешті визнаєш і змиришся з тим,
що я, Ґодфрі, теж є членом сім'ї Патуді?
Ти Патуді,
коли тобі треба бути Патуді.
І ти Патуді, коли нам треба, щоб ти був Патуді.
-От можеш усе-таки… -Стояти!
Ні, стоп!
Один комплімент, і ти вже обійматися лізеш?
-Геть. -Ти ж сім'я.
Ні. Ти мене бісиш.
За найкращих на світі шафера та дружку.
-І… -Так?
-…за те, щоб більше цього не повторювати. -Так. Однозначно.
Що?
Ти просто до біса гаряча.
Ти теж красунчик.
Ти знаєш коса? Я думав, лише англійську.
Наприклад.
Ходімо ще поспілкуємося.
Ти така багатогранна.
-Привіт, місіс Патуді. -Привіт.
Гарно звучить.
Глянь навколо. Діти бігають. Це ж…
-Краса. -Так.
І тепер усе офіційно.
Так, але не зовсім.
Лишилася ще одна деталь.
Добре.
Яку хочеш ти наречену?
ДЕНЬ ВЕСІЛЬНОЇ ЦЕРЕМОНІЇ
Яку хочеш ти наречену? Як щодо мене?
Яку хочеш ти наречену?
Як щодо мене?
Яку хочеш ти наречену? Яку треба?
Як щодо мене?
Яку хочеш ти наречену?
Що скаже теща? Яку хочеш ти наречену?
Яку треба?
Що скаже теща? Яку хочеш ти наречену?
Свято в нас, весілля час
ТВІЙ ДУХ ЖИВИЙ СПОЧИВАЙ У МИРІ
Переклад субтитрів: Ілля Скрипка