Hei, vennen.
Jeg kjøpte matcha til deg.
-Jeg klarer meg uten. -Åpenbart.
Politiet vil at vi skal komme til stasjonen snart.
Kanskje du vil ta på deg sokker og sko?
Eller ikke sokker. Det går greit.
Selv om jeg hadde brent ned huset med vilje,-
-ville ingen jury ha dømt meg.
Kanskje vi ikke skal si sånt høyt.
Kanskje du vil øve på å si at det var et uhell.
Jeg trenger ikke å øve på å si sannheten.
Det liker jeg. Hvis du ikke nevner det, gjør jeg det.
-Har du børstet håret? -Ja.
Bak også?
Jeg liker det. Det er fint.
Jeg mistet tøffelen under pulten. Kan du sparke den til meg?
-Sånn. -Takk.
La oss beholde skoene på. Ta litt kaffefløte.
Jeg vet hvordan dette ser ut, spesielt fordi Arch og jeg kranglet.
Og jeg var ganske forbanna.
Beklager. Jeg bare lytter, jeg skriver ikke.
Jeg noterer. Motiv? Ja.
Hun trenger ikke å øve hvis hun sier sannheten.
-Skal jeg skrive det ned? -Uansett...
Jeg tok kopien av "Krig og fred" og satte fyr på den.
Brente du førsteutgaven av Tolstoj med vilje?
Det gjorde jeg.
Clara Bell-oversettelsen er den eneste som har den andre epilogen.
Den brant så godt.
Så du påtente boken.
-"Å påtenne" er ikke er verb. -Jo.
-Det er ikke det. -Jeg slår det ikke opp.
Jeg skal bare sjekke noe annet her.
Jeg brente boken, men huset var et uhell. Jeg sverger.
Akkurat.
Archie, er det noe du vil legge til som kan hjelpe kona di?
Hvis Katie sier at det var en ulykke, så var det en ulykke.
-Greit. Saken er avsluttet. -Ikke gjør det.
Ikke si sånt. Jeg forteller ikke hvordan du skal skrive Rooster-bøkene.
I så fall ville jeg ha skrevet at han drev med karate.
Hadde ikke det vært gøy? Om han sloss?
Buksene mine!
Dette er de eneste buksene som ikke brant i brannen.
-"Bukser." -Tørkepapir?
Ja takk. Herregud.
Det syns knapt.
Jeg visste ikke om du ville støtte meg, så takk.
Ingen årsak.
Jeg elsker deg ennå.
Kult.
Vet faren din at Sunny er...
...blitt gravid?
Helt sinnssyk måte å distansere deg fra det på.
Herregud, nei. Dette er ydmykende nok.
Jeg vet ikke om Sunny vil beholde det.
Det er alltid noe med henne.
Kan du holde meg oppdatert? Jeg digger sånt.
Hvorfor gjorde du dette?
Jeg ville ha en som syntes at jeg var bra.
I det siste har alle samtalene våre handlet om at jeg må forandre meg.
Og jeg vet at jeg har mine feil.
Selvbevisstheten har gjort det lettere for meg å tilgi deg.
Det har jeg allerede gjort. Men det eneste spørsmålet er:
Vil du noen gang kunne tilgi meg?
Jeg vil spole litt tilbake.
Har du...
Tilgir du meg?
Ja.
Hvem har ikke blitt litt gal etter et stygt brudd?
-Det er det Katie opplever. -Ja, det er sant.
Jeg hadde en deit som sviktet meg. Jeg sluttet på skolen.
Jeg fulgte Limp Bizkit på turné.
-Er det sant? -Ja.
Gjett hvor mange ganger de ropte meg opp på scenen.
Sytten.
Sytten?
Har du sett noen bli ropt opp på scenen 17 ganger?
Det er et vanvittig høyt tall.
-Jeg ble ropt opp tre ganger. -Katie er en bra jente.
Flaks for deg at han ikke la igjen våpenet her!
Det gjorde jeg, faktisk. Jeg skal bare...
-Pass på! -Herregud!
Pistol på gulvet.
Jeg legger den aldri riktig tilbake. Sånn, ja.
Før vi begynner, Ludlow Review er åpen for søknader
Send inn dikt og noveller.
Ingenting føles bedre enn å se arbeidet sitt på trykk.
Mitt første utgitte verk er fortsatt teipet til pappas kjøleskap-
-ved siden av en Georgia Bulldogs-magnet-
-og nummeret til en rørlegger som er død.
Mine saker skal ikke på kjøleskapet, for jeg skriver om det virkelige liv.
Og i livet har jeg draget.
Nå snakker vi om trekanter.
Jente på jente. MILF, DILF.
-Eli? -Hva er det?
Vil du bli penetrert?
-Jeg har astma. -Null stress.
Eva! På plass, jente.
Greit. Tilbake til Emily Dickinson.
Hei, Walt. Dobbel espresso i en stor kopp.
Takk.
Yndlingsbaristaen vår har klippet luggen selv.
Noe er veldig galt.
Jeg har annet å tenke på.
Vi hørte om et nytt grønt initiativ, og han...
Styret dytter på meg en komplisert politikk.
Vil du ta en kaffetur? Du kan lufte ut.
-God morgen, Riggs. -Hei.
Å, professor Shepherd.
Cristle, kan du sende meg mappen til Gracie Shaw?
Hun sier at hun har ADHD. Men jeg tror at hun er lat og litt dum.
Eller så sliter hun virkelig.
La oss heie på henne.
-Hvordan kan dere være venner? -Jeg holder ham på avstand.
Dere skal spise middag sammen i kveld.
Takk, Cristle.
-Å, min feil. -Hei, Walt.
Kan vi snakke...
Hei. Hvordan går det?
-Flott. -Flott. Har du sovet godt?
-Om jeg har sovet godt? -Ja.
-Jeg går nå. -Greit.
-Kan jeg spørre deg om noe? -Ja.
Det gjelder Katie.
Bare ikke spør om jeg sov godt.
-Hva er greia? -Ingenting.
Kutt ut. Det var en seksuell energi i rommet.
Jeg trodde at jeg var i Latin-Amerika.
Men du røper aldri et kyss.
Vi kysset ikke.
Så du ville, men hun sa nei.
Hun ville, men du sa nei.
-Hvordan klarer du dette? -Alt fins i mikrouttrykkene.
Gi meg sladderet, så går vi løs på det.
Nei. Jeg er her for å sørge for at Katies jobb er trygg.
Jobben hennes er ikke trygg. Hun brente ned et fakultetshus.
Det var et uhell!
Hun angrep også en professor.
Det var med vilje.
Jeg liker Katie.
Men jeg må også beskytte denne institusjonen,-
-og jeg sliter med det.
Så bra. Slitet er over.
Katie sa opp.
Det gjorde hun ikke.
DETTE ER EN OPPSIGELSE
Det var en stor skrifttype.
La meg snakke med henne før du gjør noe.
Som en venn.
Venner deler hemmeligheter.
Mener du det?
Ja vel.
Dylan syntes at jeg var sjarmerende.
-Nå snakker vi! -Det gjør vi absolutt ikke.
Hva har skjedd med øyet og buksene?
Morsom historie. Jeg gikk ned Stone Hill, og så falt jeg.
-Kjempemorsomt. -Ja.
-Jeg fikk meldingen din. -Jeg sa at jeg var gravid, ikke sant?
Ingen forstår vitsene mine.
Jeg vil bare at du skal vite at det er en stor avgjørelse.
-Uansett hva du velger... -Jeg beholder det.
Å... Flott.
Det er mange grunner til ikke å få barnet.
-Jeg skulle på Burning Man. -Det hadde du likt.
Men uansett hvor hardt jeg prøver å ikke ville ha det, vil jeg det fortsatt.
Absolutt.
Greit. Beklager. Dette er bare litt mye.
Jeg vet det. Det er mye for meg også.
Men jeg har et intervju for en praksisplass om en time.
Så hvis du bare kan late som om du er med, hadde jeg satt pris på det.
Det er jeg. Hundre prosent.
Det føles som 80, men det får holde.
Nå må mamma på sykehuset igjen.
Vi må ta en masse tester, og hun hater sprøyter.
-Det er stressende. -Straks tilbake.
Det er bare... Ja vel.
Hei, professor Bates.
Hva skjer med buksene? Jeg digger det.
Har du noen gang følt at alt du har jobbet for, glipper ut av fingrene på deg?
Jeg skulle bruke de neste seks månedene på boken min.
Jeg vet at geopolitisk skjønnlitteratur-
-ikke er oppskriften på en bestselger.
-Men noen ville ha elsket den. -Jeg hadde elsket den.
Men nå blir det å kjøre en Toyota Sienna til Costco etter grillet kylling.
Man kan åpne bagasjerommet med foten i Siennaer.
Beklager at jeg dumper alt dette på deg...
-Gina. -Gina.
-Du kan dumpe hva som helst på meg. -Hva sa du?
Ikke du, Roland.
Hallo. Akkurat.
Så jeg går ned til resepsjonen fordi jeg har låst meg ute igjen.
Og de gir meg en øse med en nøkkel som åpner alle dørene på.
Er ikke dette en søt plass?
Jeg vet hva du gjør, men jeg har bestemt meg.
Jeg gjør ingenting. Herregud, hva er dette for noe?
Det er en helårsåpen julebutikk.
-Hvordan kan det gå? -De har fantastisk kakao.
Jeg må dra til et sted der jeg kan starte på nytt.
-Tuller du? -Pappa.
Herregud.
De gir deg en peppermyntepinne å røre med.
Tror du ikke at jeg vet det?
Jeg har bodd her i tre år. Jeg elsker dem.
Så ikke gi opp på grunn av ett lite tilbakeslag.
Greit. Flere stygge tilbakeslag.
Tuller du?
Mamma forlot deg, og du ga opp.
Jeg skal i det minste begynne på nytt.
Jeg gjemmer meg ikke i Florida. Det er patetisk.
Det var altfor slemt. Beklager.
-Det går bra. -Beklager. Det var så slemt.
Jeg gjemmer meg ikke.
Jeg samler også på skjell, og jeg vurderer å bli med i en kult.
Jeg utvider Ludlow Review.
Jeg skal lage to utgivelser, og du må godkjenne budsjettet.
For en ukvinnelig måte å spørre på.
Det nye studentsenteret tappet oss, så vi har lite midler.
Sikkert. Men utgivelsen er grunnsteinen i kunstprogrammet.
Poesi-instituttet er noe av det som trekker studenter hit.
Ja da. Voldsomme greier.
De kommer med yndlingspoeten sin på t-skjorten.
"E. E. Cummings!"
Den forhistoriske jævelen.
Cristle sa du har 20 minutter til en kaffetur.
-Femten! -Takk, Cristle.
Jeg kranglet med Riggs.
Du må høre det i tilfelle han prøver å undergrave meg.
Greit. Men så vil jeg høre hver eneste snuskete detalj-
-om at du kaster deg over Greg.
-Hva sa du? -Jeg ville også ha prøvd meg.
Den mannen er en sølvrev.
Selv etter et par dager kommer jeg til å savne dette stedet.
Jeg fikk aldri fingrene i høna.
Det er sikkert et morsomt tema for deg og venninnene dine.
-Jeg vil neppe høre om det. -Jeg mener værhøna.
Det er en tradisjon.
En av professorene gjemmer den på campus,-
-og hvis en elev finner den, får alle fri.
Jeg burde ha gjort det.
Så bli her og gjør det.
Ikke sant? Kom igjen.
-Jeg har aldri sett henne sånn. -Nå vet vi hva som gjør henne spesiell.
-Du... -Nei, nei, nei!
Du sa at du ville forstå det bedre om du visste hvorfor hun var spesiell.
-Men glem det. Du er en rockestjerne. -Nei, det er jeg ikke.
-Jo. -Jeg er en taper.
Nei, du er ingen taper, vennen!
Jeg er en taper. Jeg er ferdig her.
Gå og kjøp kakao. Det er det du tenker på.
Jeg tenker da ikke på kakao!
Walt! Hun er med. Katie drar ikke.
-Det var gode nyheter, Greg. -Vær så god.
-Takk, Beverly. -Jo da.
Definitivt et problem der.
Glad for det med Katie.
Vår lokale politibetjent er litt overivrig,-
-men jeg skal prate med ham i badstuen.
Katie må skrive en unnskyldning til styret, men...
La oss rydde opp, gutter og jenter.
Men hun kan skylde på damegreier. Hormoner, feil medisiner.
Da blir hun fornøyd.
Etter en kort suspensjon er hun klar igjen.
Takk. Veldig takknemlig.
Takk, Walt.
Visste du at Teddy Roosevelt reddet amerikansk fotball?
I 1905 døde 20 collegespillere.
Teddy tilkalte alle trenerne til Det hvite hus,-
-der han utviklet og reddet sporten.
-Vet du hvorfor jeg forteller dette? -Det slår meg nok senere.
Vår beste president var ikke uselvisk.
Han ville at sønnen skulle spille for Harvard uten å få skallen knust.
Han fikk noe ut av det.
Walt, hvis det er noe jeg kan gjøre for deg, så si ifra.
Ta gjesteforeleserjobben.
-Nei. -Bare til slutten av semesteret.
Det blir bra å ha en bestselgende forfatter som foreldrene har hørt om.
-Smigrende. -Se der, Greg.
Din ekskones navn står på vårt splitte nye studentsenter.
-Du er praktisk talt familie her. -Det er å dra det langt.
Og jeg gir deg egentlig ikke noe valg.
Dette er en avtale.
-Mener du det? -Ja.
Hånden min er vanligvis ikke så varm. Det er på grunn av kakaoen.
Beklager. Greit, sett dere.
Jeg opplevde nettopp noe morsomt.
Hei. Så da vi sluttet,-
-skulle Lenin til å styrte Romanov-dynastiet.
Beklager. Det skjedde noe sprøtt.
Jeg har en venn, Roland. Min gamle romkamerat.
Du gikk på Cambridge, ikke sant?
Stemmer. Noen har hørt etter.
Han vil at jeg, lille Archie, skal snakke på BBC News i morgen.
Jeg er visst en "viktig stemme i forholdet mellom i Storbritannia og Russland".
Ikke mine ord, ærede dommer.
Men det kan jeg ikke.
-Vi har jo forelesning. -Hva?
-Det kan jeg ikke. -Du må.
-Burde jeg det? -Ja!
-Ja, vær så snill! -Skal jeg? Mener dere det?
-Liv? -Du kommer til å briljere.
Absolutt. Benji, hva tror du?
Kutt ut, Benji.
-Så da er det i orden? -Ja!
Takk for at jeg fikk late som om jeg måtte overbevises.
La oss gå tilbake til at kamerat Lenin slaktet Romanov-jentene.
Greit.
Vær så god.
-Takk. -Vel bekomme.
Takk.
KATIE JEG PAKKER
-Alt i orden? -Jeg vet ikke, Tommy.
Datteren min går gjennom noe. Hun takler det ikke så bra.
Jeg mente: Er du ferdig?
Å... Ja, du kan gi den til dyrevennene dine der borte.
Mine herrer.
Ketsjup.
-Kanskje jeg ikke er en god far. -Så vi fortsetter? Ja vel.
Forsømte du henne?
Nei.
-Var du alkoholiker? -Hva? Nei.
-Mishandlet du henne? -Nei!
Slo du? Dømmer ikke.
Man burde dømme sånt.
Vi trenger ikke deres hjelp.
-Du også. -Ja. Selvsagt.
-Nei, se der! -Takk og pris. En tilregnelig person.
Sa du til Walt at jeg prøvde å ligge med deg?
Nei... Hei.
Nei.
Ikke verbalt. Har du hørt om mikrouttrykk?
Så du sa ikke, og jeg siterer: "Dylan syntes at jeg var sjarmerende."
Hva? Ja, det gjorde jeg. Jeg sa det.
Jeg sa de ordene, men ikke på en skrytende måte.
Si det på en ikke-skrytende måte.
Dylan syntes at jeg var sjarmerende.
-Ingen snakker sånn. -Jeg skrøt faktisk.
Jeg slo meg på brystet. Beklager. Hvordan kan jeg gjøre det godt igjen?
-Kjøp frokost til meg. -Avtale. Tommy? Tommy, jeg trenger deg.
Å, helvete.
Faen også.
Hva ville du byttet den mot?
JEG ER PÅ TV OM EN TIME.
Jeg svarer for deg, men det vil jeg ikke.
Det føles som å skrike i en brønn.
Elizabeth hadde rett.
Når Katie hadde et problem, feide jeg inn.
Jeg er en som feier inn.
Så du stilte alltid opp for henne?
-Ok... -Helvete. Klarer hun seg?
Det ble for mye, og nå takler hun ikke motgang.
Hun kommer til å dra uansett.
-Jeg vil fortelle deg en historie. -Ikke om Teddy Roosevelt, vel?
-Nei, den handler om meg. -Bra.
Som barn kom jeg inn på universitetet i Georgia.
-Bulldogs. -Tjue minutter hjemmefra. Ingen tvil.
Men så kom jeg inn på Brown, og det er veldig langt unna.
Jeg fryktet at de andre skulle være smartere enn meg.
Så jeg valgte Georgia.
En morgen legger pappa to billetter til Providence i fanget mitt.
Ingen av oss hadde vært utenfor delstaten.
-Så vi dro. -Ja, vi reiste mye da Katie var barn.
Hun har vært overalt.
Hun elsket Praha. Hun kalte det "Plaha".
-Du var ikke ferdig. -Da vi kom til dit...
...visste jeg umiddelbart at jeg måtte dra til Brown, så det gjorde jeg.
Vær som faren min.
Finn en vei inn.
Samme hva det er. La henne vite at du bryr deg.
Kom igjen!
Hva holder jeg på med!
Dette er idiotisk. Helvete.
Kom igjen.
Nei, nei!
Jeg har den!
-Au. -Slutt å vri deg. Jeg er nesten ferdig.
Katie brente alle klærne mine. Hun slo meg i øyet.
Og det er jeg som vil se ut som en idiot foran folk. Urettferdig.
Så Katie gjorde det?
-Det sa du ikke. -Ja. Ja vel, greit.
Ja. Greit. Hun gjorde det. Ja.
Og hele greia er et jævla rot.
Jeg sniker meg ut for å unngå faren hennes,-
-som selvsagt bor her og spiser all nøtter de har her.
-Den mannen elsker nøtter. -Jeg også.
Hvorfor skjer dette med meg?
-Er det retorisk, eller vil du ha et svar? -Ja takk.
Jeg tror at det fordi enkelte ser på deg som en narsissistisk nevemagnet.
-Noe du beviser nå. -Ser folk sånn på meg?
Noen gjør det.
-Ser du på meg på den måten? -Nei.
Ikke hele tiden.
Du velger å bo på hotell framfor hos meg, og noen kan mene at det er forvirrende.
Du har en romkamerat, og å flytte inn er et stort steg.
Vi skal ha barn.
Greit. Hvorfor er du sammen med en drittsekk, da?
Først var det ansiktet, men så også hodet ditt og den aksenten.
Det er som å ligge med bjørnen Paddington.
Det funker for meg.
En klok bjørn har alltid et marmeladesmørbrød.
-Hva? -Det er det bjørnen sier.
Alle ha vi gode og forferdelige egenskaper.
Hjernen vår er plastisk.
Gjentagelse skaper den vi skal bli.
Du står ved et veiskille, men jeg tror at du vil ta ansvar-
-og bli den mannen du kan bli.
-Og hvis ikke? -Da går jeg videre.
Sånn. Ferdig.
Noe mer? En fyldig leppe, kanskje?
-Ellers takk. -Feiging.
Jeg går til forelesning.
-Tok du den? -Ja, det gjorde jeg.
Gjorde du det for å få meg til å føle meg verre?
Ikke sant...
Du likte ikke at jeg kalte deg rockestjerne, men det er du.
-Kutt ut. -Det er du!
Men i det siste har du gjort ting som er litt tapersk.
Jeg vet det, for jeg har vært der.
En taper kjenner igjen en taper.
Du hadde rett om meg. Jeg havnet ikke på rett kjøl igjen.
Og jeg er ikke motstandsdyktig. Håper du ikke ha arvet det.
Men du elsker dette stedet.
Det eneste du må gjøre for å bli, er å være modig.
Og å skrive et brev om at du er mentalt syk.
Herregud.
Hjelp meg med det.
Elizabeth Stoddard-senteret har nettopp åpnet.
Vi har beholdt den originale mursteinsfasaden fra 1821.
-Cristle sa du var her. -Takk.
Jeg hater denne bygningen.
De tok et klassisk eksempel på neogotisk arkitektur-
-og satte et drivhus på det.
Og satte inn en hamburgersjappe.
Jeg ofrer tradisjon for hva? Flere feite barn?
-Dem har jeg pokker meg nok av. -Ikke si det høyt.
Takk.
Hva forårsaket alt dette?
Tøff middag med Riggs, og jeg måtte si at vi kuttet budsjettet hans.
Det føles som om det er jobben min nå.
Folk spør meg om ting de virkelig bryr seg om.
Jeg må si nei, og de holder det mot meg.
Vennene dine vet at det er sånn.
-Vi bruker det ikke mot deg. -Håper ikke det.
Jeg må få Ludlow Review på nettet som en del av vårt grønne initiativ.
Når vi trykker det, forsøpler det campus.
-Som en eksplodert fabrikk. -Nei! Mange kommer til å bli opprørt.
De 36 elevene som står på trykk, blir opprørt.
Noen av de 72 foreldre og...
Og jeg.
Jeg leser det fra perm til perm.
Jeg er lei for det.
"Jeg er lei meg for det som skjedde. Oppførselen min var ustabil."
-Jeg liker ikke "ustabil". -Ikke?
Jeg skal skrive "overveldet".
Ditt brev, trenger ikke å være bra.
Men jeg digger det!
Greit. Ferdig.
Se på den.
Jeg får gjemme den, ikke sant? Det får bli en oppmuntring.
For eksempel når jeg ser ham gå med barnevogn.
Vent litt, hva sa du?
Hei! Jeg er så lei for det. Jeg glemte nøkkelen igjen.
Ikke noe problem.
-Det skjer deg ofte. -Ja! Jeg er så sint på meg selv.
Hvordan kommer den russiske regjeringen-
-til å svare på dette trekket fra Downing Street?
Det kommer ikke til å gå smidig...
Gjorde du henne gravid?
PROFESSOR GIR HISTORISK PERSPEKTIV PÅ RUSSLANDS SANKSJONER
Mr. Bates, du er direkte på BBC.
-Er det Greg? -Ja.
Knus ham.
Herregud.
Eli? Eli?
Går det bra? Trenger du inhalatoren?
Hei. Har du lyst på en kaffetur?
Nei. Jeg er veldig opptatt.
-Hei. -Hei.
Takk for at du dropper den kjedelige brannsaken.
Å, ja. Ikke noe problem.
Da du var i det kalde badet, så du vel ikke pistolen min?
-Nei. -Den ligger vel på dashbordet.
Å nei. Jeg glemte den på skytebanen. Beste stedet å legge igjen en pistol.
Vanskelig å passe på.
Jeg ville være mindre forvirrende.
Jeg er morsommere enn folk tror.
Takk. Takk.
-Den jævla fyren der. -Hallo, Mo.
Hva? Flytter du inn?
Takk for at du kom for å si ha det.
Ja.
Jeg er ikke knust for at du drar.
Ikke vondt ment.
Men jeg er glad for at du kom.
Jeg også.
-Jeg er glad i deg. -Glad i deg også.
Ha det, pappa.
Ha det, vennen.
Ses på mandag.
-Hva sa du nå? -Kjør!
Tekst: Morten Gottschalk
Norske tekster: Morten Gottschalk