Bună, scumpo!
Ți-am luat un ceai verde.
- Sunt bine. - Așa și pari.
Poliția ar dori să mergem la secție în curând.
Poate îți pui niște șosete și pantofi?
Sau fără șosete. E bine și așa.
Chiar dacă i-am ars casa intenționat,
niciun juriu nu m-ar condamna.
Nu cred că e bine să spui asta cu voce tare.
Mai bine faci repetiție și spui că a fost un accident.
Nu trebuie să fac repetiție când spun adevărul.
Îmi place asta. Dacă n-o spui tu, o spun eu.
- Te-ai pieptănat? - Da.
Și la spate?
Știi ceva? Îmi place, arată bine.
Mi-a scăpat papucul sub birou, îl împingi tu cu piciorul?
Mulțumesc!
Să ne ținem pantofii în picioare, oameni buni. V-am adus lăptic.
Știu cum pare.
Mai ales că eu și Arch ne certam serios
și eu eram destul de ofticată.
Scuze! Stați puțin, ascultam și nu scriam.
Să vă ajung din urmă. Mobil? Bifat!
Nu trebuie să facă repetiții dacă spune adevărul.
- Vrei să scriu asta? - În fine...
Am luat cartea Război și Pace și i-am dat foc.
Mi-ai ars intenționat prima ediție a lui Tolstoi?
Da.
Traducerea Clarei Bell e singura din limba engleză
care conține și al doilea epilog.
A ars frumos.
Deci ați pus incendiu la o carte.
- ”A da foc”. - E corect și ”a pus incendiu”.
- Ba nu e corect. - Ba da și nu asta caut.
- Doar verific. - Nu e corect.
Verificam altceva.
Am ars cartea, dar casa a fost un accident, jur!
Exact.
Archie, vrei să mai adaugi ceva
care s-o ajute pe soția ta?
Dacă Katie spune că a fost accident, atunci așa e.
- Poftim. Cazul e închis. - Nu face asta.
Nu-mi spune cum să-mi fac treaba de polițist.
Eu nu-ți spun cum să scrii cărțile cu Rooster.
Dar, dacă ar fi să-ți sugerez ceva,
tipul ar ști karate.
- Poate. - N-ar fi mișto? Să se lupte cu toți...
Nădragii mei!
Sunt singurii nădragi care n-au ars în incendiu.
- ”Nădragi”... - Adu niște șervețele.
- Vă rog! Isuse! - Mda...
Abia se vede.
Nu eram sigură că o să mă susții, deci mulțumesc.
Normal.
Încă te iubesc.
Tare!
Tatăl tău știe că Sunny...
a rămas însărcinată?
Foarte interesant cum ai reușit să te scoți din schemă.
Nu. Doamne! E deja suficient de umilitor.
Nu sunt sigur dacă păstrează sarcina.
Niciodată nu știu cum stau cu ea.
Mă ții la curent? Ador finalurile neașteptate.
De ce ne-ai făcut așa ceva?
Poate am vrut să fiu cu cineva care crede că sunt grozav.
Ultimele noastre discuții au fost despre ce schimbări trebuie să fac eu.
Știu că am defecte, recunosc asta.
Datorită caracterului meu, mi-a fost mai ușor să te iert.
Te-am iertat deja. Singura întrebare este:
tu vei putea vreodată să mă ierți pe mine?
Putem să... Vreau să revenim.
Tu...
M-ai iertat?
Da.
Cine n-a luat-o razna după o despărțire urâtă?
- Prin asta trece Katie acum. - Așa e.
Partenera de la balul de absolvire mi-a tras clapa și am renunțat la liceu,
Am plecat după trupa Limp Bizkit.
- Serios? - Da.
- Ghici de câte ori m-au chemat pe scenă! - De 17 ori.
Șaptesprezece?
Ai văzut pe cineva chemat pe scenă de 17 ori?
E un număr extrem de mare.
- M-au chemat de trei ori. - Katie e fată bună.
Cretinule! Ai noroc că nu și-a lăsat arma aici.
De fapt, am lăsat-o. O s-o...
- Atenție! - Isuse!
Armă pe podea.
Niciodată nu reușesc s-o pun înapoi corect. Așa!
Înainte să începem, facem înscrieri pentru Ludlow Review.
Dați-ne poeziile voastre și nuvelele.
Sincer, nimic nu se compară cu momentul când îți vezi lucrarea publicată.
Prima mea lucrare publicată este încă lipită pe frigiderul lui tata,
lângă magnetul cu Georgia Bulldogs
și numărul unui instalator care a murit acum șase ani.
Chestiile mele n-ajung pe frigider,
fiindcă scriu despre viața reală.
Iar în viața reală, eu inițiez. Vorbesc despre ménage à trois.
Fată cu fată. MILF, DILF...
- Eli... - Poftim?
- Vrei să fii împuns? - Gata.
- Am astm. - Adu-ți nebulizatorul.
Eva! Potolește-te!
Ne întoarcem la Emily Dickinson.
Walt! Ți-am adus un espresso dublu în pahar mare.
Mulțumesc.
Cred că barista noastră preferată și-a tăiat singură bretonul.
Ceva e aiurea rău.
Nu mă pot gândi la Beverly acum.
Am auzit despre o nouă inițiativă ecologistă și el...
Conducerea îmi bagă pe gât o politică foarte complicată.
Mergi la o plimbare cu mine? Te las să-ți verși amarul.
Nu știu. Bună dimineața, dle decan Riggs!
Dnă profesor Shepard! Bună, amice!
Cristle, îmi trimiți dosarul unei studente? Gracie Shaw.
Spune că are ADHD.
Eu cred că e leneșă și cam toantă.
Sau chiar se chinuie.
Să-i ținem pumnii cu toții.
Cum poți fi prieten cu el?
Nu suntem apropiați, păstrez distanța.
Aveți cină diseară, la ora 19:30.
Mulțumesc, Cristle.
- Greșeala mea. - Walt!
Putem vorbi puțin?
Bună! Ce faci?
- Grozav. - Grozav. Cum ai dormit?
- ”Cum am dormit”? - Da.
- O să plec. - Bine.
- Pot să te întreb ceva? - Da. Cu ce te ajut?
E vorba despre Katie.
Nu mă întreba cum am dormit. Ce atmosferă!
- Ce-a fost asta? - N-a fost nimic.
Prostii! S-a simțit clar energia sexuală.
Credeam că sunt în America Latină.
Știu, ești un domn. Nu săruți și apoi bați toba.
Nu ne-am sărutat.
Deci ai vrut, dar ea a refuzat.
Ea a vrut, dar tu ai refuzat.
- Cum faci asta? - Citesc microexpresiile.
Haide, dă-mi detalii și apoi trecem la subiect.
Vreau să mă asigur că slujba lui Katie e în siguranță.
Nu e deloc în siguranță. A incendiat o casă istorică din campus.
A fost un accident.
Și a atacat un profesor la secția de poliție?
Aia a fost cu intenție.
Să fim clari, îmi place Katie.
Dar sarcina mea este și să protejez instituția asta.
Și am probleme.
Vești bune! S-a rezolvat.
Katie și-a dat demisia.
Ba nu!
VĂ ROG SĂ-MI ACCEPTAȚI DEMISIA
Ce font imens!
Lasă-mă să vorbesc cu ea înainte să continui procedura, te rog.
Ca prieten.
Prietenii își împărtășesc secrete, Greg.
Pe bune?
Bine.
Cred că Dylan mă consideră fermecător.
- Așa mai merge, Greg! - Ba nu merge deloc.
Ce ai la ochi și pe pantaloni?
E o poveste nostimă. Mergeam pe Stone Hill și am căzut.
- Mor de râs! - Da.
- Am primit mesajul. Te simți bine? - Da. Ți-am zis că sunt însărcinată?
Nimeni nu-mi pricepe glumele.
Vreau să știi că e o decizie importantă.
- Orice ai decide... - Îl păstrez.
Grozav!
Știu că sunt multe motive să nu fac copilul.
- Trebuia să merg la Burning Man! - Ți-ar plăcea.
Oricât încerc să nu mi-l doresc, ajung la concluzia că mi-l doresc.
Clar.
Bine. Îmi pare rău.
Doar că... E mult de procesat.
Știu. Și pentru mine.
Dar am un interviu pentru o stagiatură într-o oră,
deci, dacă te poți preface că ești implicat, aș aprecia maxim.
Sunt 100% implicat.
Da, pare cam 80%, dar accept.
Acum mama trebuie să meargă din nou la spital.
Trebuie să facă analize și nu suportă acele.
- E stresant. - Revin.
E ca... Bine.
Hei, dle profesor Bates!
Ce se întâmplă cu pantalonii dv? Orice ar fi, îmi plac!
Ai simțit vreodată că tot ce ai realizat îți scapă printre degete?
- Da. - Voiam să lucrez la carte șase luni.
Nu mă amăgesc.
Știu că nonficțiunea geopolitică nu e rețeta pentru un bestseller.
- Cred că celor interesați le va plăcea. - Mie mi-ar plăcea.
Însă o să fac drumuri la Costco cu o Toyota Sienna ca să iau pui rotisat.
Și mama are Sienna. Portbagajul se deschide cu piciorul.
Îmi pare rău că m-am plâns la tine...
- Gina. - Gina.
- Poți să te plângi oricât. - Poftim?
Nu tu, Roland, scuze.
Alo! Da.
Deci mă duc la recepție fiindcă iar m-am blocat pe dinafară.
Și îmi dau un polonic cu o cheie pe el, care deschide toate ușile.
Orașul ăsta e drăgălaș!
Știu ce faci. Nu te stresa, m-am hotărât.
Nu fac nimic.
”New England, intră în atmosferă!” Doamne! Ce-i asta?
E un magazin de Crăciun care funcționează tot anul.
- De ce nu dă faliment? - Ciocolata caldă e excelentă.
Tată, trebuie să merg undeva unde s-o iau de la capăt, fără atâta agitație.
- Faci mișto de mine? - Tată!
Aoleu!
Primești un ciubuc de mentă ca s-o amesteci.
Credeai că nu știu despre ciubucele de mentă?
Am stat aici trei ani. Le ador!
Atunci nu renunța din cauza unei mici dificultăți.
Bine. Sunt mai multe dificultăți majore.
Glumești?
Mama te-a părăsit acum cinci ani și ai renunțat instant.
Măcar eu mă gândesc s-o iau de la capăt.
Nu mă mut în Florida ca să mă ascund. E penibil.
Am fost răutăcioasă. Îmi pare rău.
- E-n regulă. - Îmi pare rău, am fost afurisită.
Apropo, nu mă ascund.
Mai colecționez scoici
și mă gândesc să intru într-un cult.
Vreau să dezvolt Ludlow Review.
În loc de un număr, scot două.
De iarnă și de primăvară. Trebuie să-mi aprobi bugetul.
Ce abordare dârză!
Noul centru studențesc a folosit toate donațiile.
Trebuie să strângem cureaua.
Sunt convinsă, dar ziarul este piatra de temelie a Programului de Arte.
Departamentul de Poezie e printre cele care atrag studenții aici.
Știu, e important.
Toți nou-veniții apar cu bluze cu poeții lor preferați.
EE Cummings!
Ce idiot perimat!
Hai! Cristle zice că ai 20 de minute pentru o plimbare.
- Cincisprezece! - Mulțumesc, Cristle.
M-am ciondănit cu Riggs și vreau să-ți spun,
ca să nu încerce să mă saboteze la cină.
Da, bine. Dar apoi vreau să aud fiecare detaliu
de când te-ai dat la Greg.
- Poftim? - Dă tot ce poți. Eu așa aș face.
Omul e bărbat bine!
Știu că sunt aici de câteva zile,
dar o să-mi lipsească locul ăsta.
N-am luat niciodată cocoșelul.
Sunt convins că e un subiect interesant pentru tine și prietenele tale.
- Eu nu vreau să aud așa ceva. - Vorbeam de giruetă!
E o tradiție aici.
Unul dintre profesori o ia și o ascunde în campus,
apoi, dacă o găsește un student, toată lumea are o zi liberă.
Mi-ar plăcea s-o fi făcut o dată.
Scumpo, atunci rămâi și fă asta!
Da, haide!
N-am văzut-o niciodată arătând așa.
Acum știm de ce e specială.
- Frățică! - Nu!
Tu ai spus că ar avea logică dacă ai ști de ce e specială.
Acum știm. Nu te lăsa distrasă.
- Tu ești vedeta! - Tot spui asta, dar nu e așa.
- Ba da. - Sunt o ratată.
Scumpo, nu! Nu ești ratată.
Ba da. M-am săturat de locul ăsta.
Ia-ți ciocolata. Știu că la asta te gândești.
Nu mă gândesc la ciocolată, scumpo.
Walt, gata! Katie nu pleacă.
- Ce vești bune, Greg! - Poftim!
- Mulțumesc, Beverly. - Mda.
Sigur are o problemă.
Mă bucur pentru Katie.
Poate că polițistul nostru e prea zelos,
dar îl invit la saună și vorbesc cu el.
Katie va trebui să-și ceară scuze de la bordul de conducere, dar...
Să ne strângem gunoiul, băieți și fete!
Poate da vina pe probleme feminine.
Hormoni, medicamente...
O să-i placă.
După o scurtă suspendare, totul va fi în ordine.
Mulțumesc, sunt recunoscător.
Mulțumesc, Walt!
Știai că Teddy Roosevelt a salvat fotbalul american?
Nu.
În 1905, au murit 20 de jucători de fotbal universitar.
Teddy a chemat toți antrenorii la Casa Albă
și a ajutat evoluția sportului, salvând activitatea favorită a Americii.
- Știi de ce îți spun asta? - Nu, dar sigur o să-mi dau seama.
Președintele nostru nu era altruist.
Voia ca fiul lui să joace pentru Harvard
fără să-și spargă capul.
Deci s-a ales și el cu ceva.
Walt, dacă pot să fac ceva pentru tine, spune-mi!
Acceptă postul de scriitor în rezidență.
- Nu. - Doar până la finalul semestrului.
Ar fi o realizare pentru mine
să am un autor bine vândut de care au auzit și părinții.
- Sunt flatat. - Greg, uită-te acolo!
Numele fostei tale soții e pe noul nostru centru studențesc.
Practic, ești parte din familie.
E cam mult spus.
În plus, nu prea îți las de ales.
Este o condiție.
- Serios? - Da.
N-am mâna atât de caldă de obicei, e datorită ciocolatei calde.
Scuze! Bun, luați loc!
S-a întâmplat ceva foarte ciudat!
Salut! Rămăsesem la...
Lenin, care urma să răstoarne dinastia Romanov.
Scuze. S-a întâmplat ceva bizar.
Am un prieten, Roland, fost coleg de facultate.
Ați mers la Cambridge, nu?
Da. Cineva a fost atentă!
Vrea ca eu, Archie, să iau cuvântul la Știrile BBC mâine.
Se pare că sunt o ”voce majoră în relațiile anglo-ruse”.
Nu eu am spus asta!
Nu pot...
- Avem oră și... - Poftim?
- N-aș putea... - Trebuie!
- Da? - Haideți! Da!
- Da, vă rugăm! - Da? Serios?
- Liv? - Da, o să-i rupeți!
Clar! Benji, tu ce crezi?
Mucles, Benji!
- E bine, da? - Da!
Mersi că m-ați lăsat să mă prefac că trebuie să fiu convins.
Să revenim la tovarășul Lenin, care le-a măcelărit pe fetele Romanov.
ART'S DELI
Bun...
Poftim, oameni buni!
- Mulțumesc. - Poftă mare!
Mersi, frate!
KATIE: ÎMPACHETEZ
- Ești bine? - Nu știu, Tommy.
Fiica mea are niște probleme.
Nu se descurcă prea bine.
Întrebam dacă ai terminat.
Da, poți să le-o dai amicilor tăi de acolo.
Domnilor...
Ketchup.
- Poate nu sunt un tată prea bun. - Încă vorbim?
Bine, da...
Ce-ai făcut? Ai neglijat-o?
Nu.
- Ai fost alcoolic? - Poftim? Nu!
- Ai abuzat-o? - Doamne! Nu!
- Ai mai pocnit-o? Nu te judecăm. - Nu!
Ar trebui să mă judecați! Mersi!
E totul bine. N-avem nevoie de ajutor.
- Și tu. - Da, desigur.
- Ia te uită! - Slavă Domnului! O persoană normală.
I-ai zis lui Walt că am încercat să fac sex cu tine?
Nu... Păi... Bună!
Nu.
Nu verbal. Ai auzit de microexpresii?
Deci n-ai spus, și citez: ”Dylan mă consideră fermecător.”
Poftim? Ba da, așa am zis.
Am spus exact cuvintele astea, dar nu mă lăudam.
Spune-le, încercând să nu te lauzi.
Dylan mă consideră fermecător.
- Nimeni nu vorbește așa. - Nu m-am lăudat.
Mă băteam cu pumnul în piept. Îmi pare rău.
- Cum mă pot revanșa? - Fă-mi cinste cu micul-dejun.
S-a făcut! Tommy, am nevoie de tine!
Fir-ar!
Băga-mi-aș picioarele!
Ce ați da la schimb?
ARCHIE: APAR LA TV ÎNTR-O ORĂ
Tot răspund în locul vostru și nu vreau.
Parcă aș vorbi cu pereții.
Elizabeth avea dreptate.
De fiecare dată când Katie a avut o problemă, m-am băgat eu.
Sunt un băgăcios.
Deci ai fost lângă ea la nevoie?
- Da... - Aoleu!
- Și e teafără? - Exagerezi.
Acum nu are instrumentarul necesar să se descurce singură.
O să plece și nu pot să fac nimic în sensul ăsta.
- Greg, vreau să-ți spun o poveste. - Nu e despre Teddy Roosevelt?
- Nu, e vorba despre mine. - Bine.
Când eram mică, am fost acceptată la Universitatea din Georgia.
- Bulldogs! - Era la 20 de minute de casă.
Dar apoi am intrat și la Brown, care era foarte departe.
Mi-era teamă că ceilalți copii vor fi mai deștepți ca mine.
Așa că am ales Georgia.
Într-o dimineață, tata îmi pune două bilete în brațe,
pentru o călătorie spre Providence, Rhode Island.
Niciunul dintre noi nu mai ieșise din stat și eram foarte încântată.
Și am plecat.
Noi călătoream tot timpul când era Katie mică.
A fost peste tot.
I-a plăcut la Praga. Îi spunea ”Puaga”.
- Nu terminaseși. - Am ajuns la Providence.
Am știut instantaneu
că trebuia să merg la Brown, și așa am făcut.
Fii ca tatăl meu.
Găsește o modalitate.
Nu contează care-i aia.
Doar să înțeleagă că-ți pasă.
Hai odată!
Ce naiba fac?
Ce prostie!
Hai odată!
Nu!
L-am luat!
- Au! - Nu te mai foi!
- E aproape gata. - Doamne!
Katie mi-a ars toate hainele. M-a pocnit în ochi.
Și eu o să arăt ca un idiot în fața oamenilor. Nu e corect.
Katie a făcut asta?
Nu mi-ai spus?
Da, bine.
Da, ea mi-a făcut asta.
Toată situația asta e dată peste cap.
Zilnic, mă furișez când ies din hotel, ca să-l evit pe taică-său,
fiindcă, normal, stă acolo și mănâncă toate alunele din hotel.
- Ce-i mai plac alunele! - Multora le plac. Și mie-mi plac.
De ce mi se întâmplă așa ceva?
- E retoric sau vrei un răspuns? - Rezist.
Cred că unii te consideră un idiot narcisist, cu o față bună de pocnit.
- Iată dovada! - Așa mă văd oamenii?
Unii dintre ei.
- Tu așa mă vezi? - Nu!
Nu tot timpul.
Alegi să stai la hotel în loc să stai la mine,
iar unii consideră asta ciudat.
Ai o colegă de cameră și e o decizie majoră să ne mutăm împreună.
Avem un copil pe drum.
Dacă sunt atât de nesimțit de ce vrei să fii cu mine?
Mai întâi, mi-a plăcut fața ta, apoi mintea și accentul ăla.
Pe bune, e ca și cum aș face sex cu Ursul Paddington.
Și-mi place asta.
Un urs înțelept are sendvișul cu magiun sub pălărie.
- Poftim? - Asta spune ursul.
Orice om e complex. Avem calități și defecte.
În neuroștiință, creierele sunt maleabile.
Prin repetiție și intenție, decidem cine vrem să fim.
Iar tu ești la o răscruce, dar cred că o să progresezi
și o să devii bărbatul care poți fi.
- Și dacă nu fac asta? - Îmi văd de drum.
Gata! Am terminat.
Altceva? O buză umflată?
- Sunt bine. - Lașule!
Mă întorc la oră.
- L-ai luat? - Da.
Ai făcut lucrul pe care nu l-am făcut eu. Vrei să mă simt prost?
Așa...
Știu că nu-ți place când îți spun că ești vedeta.
- Te rog! - Pe bune! Nu te mai ofusca!
Dar în ultima vreme ai făcut niște chestii de fraieră.
Știu asta, fiindcă am fost și eu acolo.
Cine se aseamănă se adună.
Katie, aveai dreptate. Nu mi-am revenit.
Și nu sunt rezistent. Sper că nu m-ai moștenit.
Haide, adori locul ăsta!
Tot ce trebuie să faci ca să rămâi este să fii curajoasă.
Și să scrii o scrisoare spunând că ai probleme cu capul.
Isuse!
Ajută-mă s-o scriu.
Centrul Studențesc Elizabeth Stoddard s-a deschis de curând.
În spate, vedeți că am păstrat fațada originală, din cărămidă, din 1821.
- Cristle mi-a zis că ești aici. - Mulțumesc.
Urăsc clădirea asta.
Au luat un exemplu clasic de arhitectură neogotică
și i-au trântit o seră peste ea.
- Au adăugat și un fast-food. - Exact.
Sacrific tradiția pentru ce? Pentru copii mai grași?
- Sunt convins că avem destui. - Nu cu voce tare.
Mulțumesc.
Ce-i cu discuția asta?
Am avut o cină nasoală cu decanul. A trebuit să-i spun că-i tai bugetul.
Mi se pare că doar asta fac.
Toți vin și-mi cer lucruri importante pentru ei.
Trebuie să-i refuz și ei îmi poartă ranchiună.
Prietenii tăi știu că asta-i cerința postului.
- Noi n-o să-ți purtăm ranchiună. - Sper.
Trebuie să mut Ludlow Review online, ca parte a programului ecologic.
Îl tipărim anual și ajunge aruncat aiurea prin campus.
- Parcă a explodat fabrica de hârtie. - Nu se poate!
- Mulți vor fi supărați. - Nu.
Cei 36 de studenți care sunt publicați vor fi supărați.
Și vreo 72 de părinți și...
Și eu.
În fiecare an, îl citesc din scoarță în scoarță.
Îmi pare foarte rău.
”Prin urmare, îmi pare nespus de rău.
Purtarea mea a fost haotică...”
- Nu-mi place cuvântul. - Serios?
O să folosesc ”copleșită”.
E scrisoarea ta, nu trebuie să fie grozavă.
Dar îmi place.
E gata.
Uită-te la tipul ăsta!
- Pot să-l ascund eu, da? - E al tău.
O să-l păstrez până am nevoie să mă înveselesc.
De pildă, prima dată când îl văd pe idiot cu un cărucior.
Stai! Ce zici?
Bună! Îmi pare rău, iar mi-am uitat cheia.
Nicio problemă.
- Vi se întâmplă des. - Știu, mă oftic de nu mai pot!
Cum vă așteptați ca guvernul rus
să răspundă la această mișcare îndrăzneață din Downing Street?
Cu siguranță n-o să meargă ”ușor”, asta-i sigur.
Ai lăsat-o însărcinată?
PROFESOR DETALIAZĂ PERSPECTIVA ISTORICĂ
PRIVIND SANCȚIUNILE ÎMPOTRIVA RUSIEI.
Dle Bates? Sunteți în direct la BBC.
- E Greg? - Da.
Distruge-l!
Vai de mine!
Eli!
Te simți bine? Îți trebuie inhalatorul?
Salut! Ai chef de o plimbare?
Nu pot, sunt foarte ocupată.
- Bună! - Salut!
Apreciez că ai încheiat ancheta incendiului.
Da, nicio problemă.
Când erai în baia rece, mi-ai văzut cumva arma?
- Nu. - E-n regulă. Probabil e în torpedou.
Nu! Am lăsat-o la poligonul de tir. E cel mai bun loc să-ți lași arma.
E dificil să le urmărești.
Încerc să fiu mai puțin bizar.
Sunt mai amuzantă decât crede lumea.
Mulțumesc.
- Nenorocitul ăsta! - Bună, Mo, ce faci?
Te muți aici?
Mersi că ai venit să mă conduci.
Da.
Nu sunt chiar distrusă că pleci.
Fără supărare.
Dar mă bucur că ai venit.
Și eu.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Pa, tată!
Pa, scumpo!
Ne vedem luni.
- Poftim? - Haide!
HANUL ELM DE LA CABOT
Traducerea: Adina Câșu