-Čau. -Čau.
Sveiks. Piedod kavēšanos.
Nekas. Lūdzu, apsēdies.
Pasūtīju tev latti.
-Paldies. -Tikai to vēl neatnesa.
-Tev nekas netraucēja atnākt šurp? -Ko?
-"Tev nekas netraucēja atnākt šurp"? -Nezinu, kālab tā uztraucos.
Varbūt izjūti kaunu,
ka neuzticējies man tā, lai es sāktu savu dzīvi.
-Jā, droši vien. -Neuzskatu sevi par vainīgu.
Tavs tēvs lūdza, lai izmantoju savus sakarus, ko arī izdarīju.
Kāpēc mēs nevaram pārvarēt grūtības kopā?
Tu to jau teici. Es gribēju tikai paēst brokastis.
Mīļā, es daudz domāju par savu rīcību.
Zinu, ka to viegli teikt, jo es tevi mīlu, kā tu saproti.
Es mīlu tevi ļoti, ļoti, ļoti.
Viņa saprot. Turpini.
Bet tas nav galvenais.
Es dažus gadus pavadīju Floridā žēlabās.
Daļēja taisnība.
Biju...
Apjucis un nedaudz vientuļš.
Un es pierunāju sevi, ka man jādara viss iespējamais,
lai tas nenotiktu ar tevi.
Un piedod man.
Ko tu teiksi?
Es īsti nesadzirdēju, bet izklausījās sirsnīgi.
Viņš tā rīkojās tāpēc, lai novērstu vainu no sevis,
bet tu izjustu vainu, ka dusmojies uz viņu.
-Tas nav manā dabā. -Ir gan.
Tu pēc dažām dienām aizbrauc, paldies Dievam.
Varēji arī neteikt "paldies Dievam".
-Bet man gribējās. -Nu labi.
-Jo mana dzīve pieder man. -Skaidrs.
Un tev jāapsola nejaukties tajā, lai ko es arī darītu.
-Labi. -Pirms apsoli,
gribu teikt - vispār nejaucies. Varu kļūt atkarīga no metamfetamīna.
Esot jautri un palīdzot savākties.
Ja tev izkritīs zobi, arī tad neko neteikt?
Labi, lieto metamfetamīnu.
Visu buķeti.
Sveiks, Grem! Tūliņ atnākšu.
Pasūti sev kafiju, pieraksti manam rēķinam.
-Pasūtīšu arī bekonu. -Kā vēlies.
Tu dubultoji ģimenes krīzi?
Mēs pārāk daudz palīdzējām savam bērnam. Sasodīts. Gan jau kaut kā izturēsim.
Sveiks!
Kā tu iedomājies, ka abi esat saskanīgs pāris?
Nezinu, bet kā lai noturas, ja cilvēks ir tik seksīgs?
It kā es to nezinātu.
Vai lekcija šodien būs? Vai arī mēs vienkārši čilojam?
Nē, piedod, jā.
Ceru, ka visi izbaudījāt mazo pastaigu Krievijas vēsturē.
Daži īsti nezina. Labi. Dažiem akmenscietas sejas.
Skaidra bilde. Es centos.
Mūsdienās ir izprotams plīvurs, kas pārklāj visu krievisko,
bet mēs runājām par dažiem ļoti interesantiem tēliem.
Sākam. Iecienītie krievu vadoņi.
-Pēteris Lielais. -Pēteris Lielais.
Milzu progress izglītībā, zinātnē, kultūrā.
Jā, liels pēc uzvārda un dabas. Ļoti labi. Kurš vēl?
-Staļins. -Interesanti.
Iznīcināja miljoniem savu pilsoņu, bet pilnībā atbilstoši, Džīna.
-Liels paldies. -Tagad viņš zina manu vārdu.
-Jā, zina. -Mazā palaistuve.
Ziniet, kurš ir mans iecienītais? Mihails Gorbačovs.
Vienmēr domāju par viņu šajā gadalaikā,
jo viņš atkāpās 1991. gada Ziemassvētku dienā.
Daudzi atceras Gorbiju no "glasnost" un "perestroikas",
bet ko es visvairāk viņā apbrīnoju?
Viņš bija pirmais Krievijas līderis, kurš izvirzīja priekšplānā savu sievu.
Viņa kritiķi apgalvoja, ka sievu viņš mīlēja vairāk par valsti.
Kad viņa nomira, viņš izdeva CD ar nosaukumu "Dziesmas Raisai".
Tur ir daži absolūti hīti. Jums vajadzētu paklausīties.
Vienmēr visi domāja,
ka Gorbačovs gribēja likvidēt padomju valsti, bet...
Es tā nedomāju.
Jā, viņš apzinājās, ka pārmaiņas ir nepieciešamas.
Es uzskatu, ka viņš gribēja, lai savienība izdzīvotu.
Jūs raudat?
Nē.
Lai visiem laba atpūta. Atā.
LADLOVAS KOLEDŽA
Klausieties.
Ja lasītājiem jūsu varoņi nav vienaldzīgi, viņi tos pieņems.
Starp citu, vakar skatījos televizoru,
tur rādīja "Brīnišķīgo dzīvi".
Man tik ļoti patīk Džordža Beilija varonis,
ka nācās skatīties līdz pat beigām.
-Kas ir "Brīnišķīgā dzīve"? -Tu mani āzē?
"Ikreiz, kad atskan zvans, eņģelis ceļas spārnos."
Tā ir kristiešu filma? Ja tā, tad - nē, paldies.
Nē, nav kristiešu.
Tā ir Ziemassvētku filma, bet... Tādā kā kristiešu garā.
Pag. Ikreiz, kad atskan zvans, eņģelis ceļas spārnos?
-Jā. -Un ja nu tā ir galerija?
Jā, tur ir trakoti daudz eņģeļu.
Nē. Ir tikai viens eņģelis, un viņa vārds ir Klārenss.
-Klārenss? No Bībeles? -Domāju, no korintiešiem.
Jūs to visu izdomājat? Jo reliģija nav droša tēma.
Nē, nē. Tā ir īsta filma, un es uzdotu par to mājasdarbu,
bet šī ir mūsu pēdējā lekcija.
Šajā sakarā man jāsaka,
ka pirms šeit ierados, nebiju domājis...
Piedod, "Grg". Pēc divām minūtēm man ir ķīmijas eksāmens.
Jā, jā, jā. Ejiet, ejiet. Lai jums lieliska atpūta.
Un lūdzu, turpiniet rakstīt.
Tomij.
-Vecīt. Tu beidz mani nost. -Zinu.
-Tev tas jānodod. -Zinu. Zinu.
Tavas nodaļas beidzamais variants. Tas ir viss, ko man vajag ieskaitei.
Tiklīdz to redzēšu, tā ieskaitīšu.
Es strādāju sviedriem vaigā. Es vēlos, lai tas būtu izcili.
-Varu nodot dienas beigās? -Labi.
Lieliski.
Un citas lieliskas vēstis. Man ieskaitīja visus citus priekšmetus.
Jā. Turpini tādā garā.
Pat statistikā ir ieskaite.
-Ak tā? -Jā.
-Un cik saņēmi? -Seksīgāko vērtējumu, 69.
Nāc, apskaušu.
-Tā tas ir. -Lepojos ar tevi.
Tās ir blēņas.
Makroekonomikas profesors iedeva vidēju vērtējumu.
Man nekad nav bijis zemāk par augstāko. Kā tas ir?
Ej ratā.
Tu mācies biznesa skolā?
Pirmo reizi pēc trim mēnešiem viņš man vaicā par manu dzīvi.
Piedod.
Tu tikko atvainojies Mo? Kas tev kaiš? Tu mirsti?
Nē, es... Es slikti gulēju.
Aizmirsi ieslēgt naktslampiņu?
Cīnos ar pāris lietām, tas arī viss.
Man jāiet uz lekciju.
Mo, neraizējies paer vērtējumu.
Man arī nav bijis tik zems,
bet es iedomājos, ka tad sajūta ir cilvēcīgāka.
-Te viņš ir. -Kārtība atjaunota.
Ir labi būt pa vidu, Mo.
-Kas par nopūtu? -Nekas, tāpat vien.
Tu ar apkaklīšu grāfu dosies uz Viskonsinu,
un es vairs nekad nedzīvošu kopā ar tevi.
Es nezinu, kā iztikšu bez tevis.
Nāc šurp. Apskaušu.
-Tev viss būs labi. -Tu to nevari zināt.
-Lai notiek. -Labi.
Drīkstu tevi noskūpstīt?
Ak Dievs, neciešu, kad tu vaicā. Tas ir mulsinoši. Vienkārši noskūpsti.
Diezvai Keitija būs man pilnībā piedevusi.
Tēvi un meitas.
Ja tu redzētu mana tēva seju,
kad teicu, ka mainīšu jurisprudenci pret poēziju.
-Varu to pat parādīt. -Parādi.
Poēzija, ja? Nu forši.
Kraķi, jūs visi esat vienādi.
-Čau. -Čau.
-Gatavs. Ceru, ka patiks. -Lieliski.
Ceru, tev arī.
-Tikai nesit pa ģīmi. -Sapratu.
Tu esi labākais, Rūster!
Atvainojos, atvainojos. Viss štokos.
-Viņš kādreiz ir bijis bibliotēkā? -Cik zinu, tad kādreiz ienācis.
Tas puika tevi dievina.
Jā. Un daudzi citi studenti arī.
Visi ir satriekti par tavu aizbraukšanu, un tas kaitina.
Tu pārspīlē, bet paldies. Gan viņi to pārcietīs.
Es gan nē, Greg.
Jau teicu, ka man šeit ir maz draugu.
Es ļoti priecājos, ka nepārgulējām.
Man to bieži saka.
Es dīvaini izturos pret tiem, ar ko man bijis sekss.
Neatkarīgi no rezultāta,
man vienmēr gribas, lai viņi domā, ka nedaudz viņus ienīstu.
Un es pārstāju runāt ar viņiem.
Bet ar tevi man patīk sarunāties, un būtu žēl, ja nāktos pārtraukt.
Tev ir telefons?
-Lieliski. -Ideāli.
-Sasodīts. -Kas ir?
Man ir jaunās grāmatas avansa kopija, kuru vēlos tev uzdāvināt,
jo tā ir pirmā, kurā galvenā varone ir sieviete.
-Dod šurp. -Pagaidi, pagaidi.
Tā nav grāmata par Rūsteru, par vāku man nebija teikšanas.
Un...
Nu labi. Te būs.
Greg, viņai trūkst galvas.
Tā neiegāja bildē.
-Ronij. -Ko?
-Nāc, paskaties. -Nē, nē.
Nē, nevajag, nenāc.
-Kas tur ir? -Grega jaunā grāmata.
Vai šajā bibliotēkā esat redzējis kādu sievieti ar tādu ķermeni?
Es nezinu, bet arī nepārbaudīšu.
-Esi apmierināta ar sevi? -Jā.
Ko jūs darīsit brīvdienās?
Lilija pēc Ziemassvētkiem brauks pie manis uz Ņujorku.
Iesim uz Dešampa izstādi.
-Jautri. -Varbūt uz kādu klubu
pieliet mūli. Vēl nezinu, atvaino.
Jūs izliksities, ka Dešampa dēļ.
Varbūt mums pietrūks laika.
-Nezinu, kas ir Dešamps, tāpēc... -Tu esi mana palīdze.
-Nuja. -Atbrauciet pie mums uz Ņujorku.
-Lūdzu. Būtu jautri. -Es labprāt, bet...
Es būšu Londonā. Ar Ārčiju.
-Skaidrs. -Saprotu.
Man jāpierod izteikt to skaļi,
man vajag cilvēkus, kam es neesmu vienaldzīga, lai neviltos.
-Jā, piedodiet. -Mēs jūs mīlam.
-Jā. -Mēģiniet vēlreiz.
Jā? Labi. Es atgriežos pie Ārčija.
-Nē, nē, nē! -Tas ir perversi!
-Jūs nesaprotat jokus. -Nē, mēs saprotam.
-Greg, šausmīgs lēmums mūs pamest. -Nu...
Es būšu šīs koledžas prezidents,
līdz Kristla izvilks manu līķi no kabineta.
-Es to nedarīšu. -Darīsi.
-Es kādu izsaukšu. -Loģiski. Viņš ir liels.
Greg, esmu ļoti dusmīga uz tevi.
-Kāpēc? -Tu par augstu uzliki vīriešu latiņu.
Džeiks aicināja mani iedzert kafiju.
Jauks puisis. Bet ar saviem tarakāniem.
Viņš tālu zem šīs latiņas.
-Lieliski. -Bet jauks pret mani, ar skaistu frizūru.
Viņam ir laba frizūra.
Kad viņš mani uzlūko, es nezinu, vai viņš tikai aizdomājies,
vai arī grib mani nogalināt.
Bet tas ir aizraujoši.
Tuk, tuk.
Piedodiet, ka pārtraucu. Negribu sabojāt mirkli.
Tu bojā ikvienu mirkli.
Nu labi.
Kā saka, šodien tiku ievainots,
tāpēc man nācās izvilkt šo to no skapja
un metaforiski sakot - norīt.
Pēc tādām runām cilvēki tevi necieš.
Greg, mums abiem vajadzētu nodibināt draudzīgas attiecības.
-Kam man tas vajadzīgs? -Nu...
Viņa nedrīkst atgriezties pie tā āksta.
Neticami, ka mūsu meita atgriežas
pie sava superizskatīgā vīra, sekss ar kuru viņai tik ļoti patīk.
Vai vismaz vienreiz mūžā mēs varam būt vienisprātis?
Mēs esam vienisprātis.
Manuprāt, Ārčijs ir iedomīgs sūdabrālis, vienmēr bijis.
Jāzvana viņai, jāsaka, lai to nedara.
Tu to neteici brokastīs, uz kurām mani piespiedi aiziet?
Vienalga. Zvanīšu viņai.
-Ko tu dari? -Glābju tevi no sevis paša.
-Atdod telefonu. -Nē.
-Atdod telefonu, Beta. -Nē. Nē. Nē.
Un nē, un nē, un nē. Un tagad tas ir man biksēs.
Vari ņemt, ja vēlies, tikai tu nekad tā nedarīji.
-Beta, atdod. -Labi.
Izdari to vienu lietu, ko tu viņai apsolīji nedarīt.
Jo tad viņa ar tevi vairs nerunās,
un tad man būs kāds, ar ko Ziemassvētkos doties slēpot.
-Gribi piedzerties? -Vienmēr gatava.
Tas ir sarkanais karogs.
Mana mamma jūsmo par Ziemassvētkiem.
Viskonsinā pavadīsim tikai 5 dienas,
bet viņa vēlas trīs vakarus eglītes greznošanai.
Tas ir par daudz greznošanai. Vai pavadīsi mani līdz mājām?
Mums jāaprunājas.
-Vai apsēdīsies? -Kāpēc tu neskaties uz mani?
-Tas taču skar mani. -Lūdzu.
Pastāvēšu, līdz pateiksi, kas noticis.
-Tu esi lieliska sieviete, Sanij. -Zinu.
Un būsi fantastiska mamma.
Un iegaumē manus vārdus: es būšu labākais tēvs Robinam.
Nekāda sasodīta Robina.
Es joprojām esmu laulībā ar Keitiju,
un domāju, ka tas jānoved līdz galam.
Negribu to dzirdēt. Pārstāj, lūdzu.
Piedod.
Vienmēr domāju, ka tas iespējams, tikai nedomāju, ka man sāpēs.
-Parasti man nekas nesāp. -Tu esi tikai cilvēks.
Es joprojām runāju. Tev tiešām patīk dzirdēt savu balsi.
Nelaime tā, ka arī man patīk.
Tā ir kļūda.
Jā.
Tu izvēlējies nepareizu ceļu.
Labi, savākšos. Nu lūk.
Ja mums nebūtu bērna, es droši vien tevi padzītu,
sagrieztu tev riepas un aizmirstu.
Bet rīt es dodos uz Viskonsinu,
un ja vēlies braukt līdzi, esi pie dzīvokļa astoņos.
-Manis tur nebūs, mīļā. -Tas pats būsi vainīgs.
Un tu to nožēlosi.
Vīna vairs nav, pārejam pie burbona,
kas ir veselīgi un atbildīgi.
Es dzeru tikai kandžu. Kam tu to glabā?
Es to atradu un notvēru, tagad tas ir mans, kā vikingu tradīcijās.
Tas nepatīkami ož.
-Nu... -Piedod, Blūij.
Pie smakas pieradīsi. Reizēm es to nēsāju mājās.
Tu mēdzi izsmiet mani par manu pieķeršanos koledžai,
bet tagad tev tā patīk.
Atvainojies.
Piedod man. Man tiešām tā patīk.
Tad kāpēc tu aizbrauc?
Jo ierobežoju meitas stilu.
Tev tas jāpārtrauc. Jāpārtrauc dzīvot citu cilvēku dēļ.
Es parasti daru to, kas mani iepriecina.
Visi to zina.
Man ir pamats tā rīkoties retāk,
bet te noteikti tas jādara biežāk.
Jā, es cenšos.
Ieliet tev mazliet burbona vīna glāzē?
-Man pietiks. -Labi.
Man šis tas jāizdara, pirms aizeju.
Tas nedod man mieru.
Pagaidi.
Tā, āķis vēl ir šeit. Te viņa ir.
Tā ir no žurnāla "Fortune". Vienīgā bilde, kuru varēju atrast.
Es to glabāšu mūžam.
-Arlabvakaru. -Arlabvakaru.
Un neņem rokās telefonu.
Neko nevaru garantēt, ja tu aiziesi.
-Tikai pasaki, es uzkavēšos. -Nekas. Nopietni, es iztikšu.
-Droši zini? -Jā. Droši.
-Esi drošs? -Jā.
-Drošs? -Nevajag.
-Labi. Piedod. -Nedari tā.
Es atcerējos, kā mēs abi bijām tētis un mamma.
Tas bija jauki.
Es ilgi nespēju aizmirst tevi, Beta.
Varbūt nenosodi Keitiju tik bargi,
kad viņa pārdzīvo to pašu.
Tu tiešām izliecies, ka centies sniegt man mācību ar to?
Es nekad īsti nesaprotu, ko daru.
-Es arī. -Tā jau domāju.
Tomij, es izlasīju tavu rakstu. Tas ir pasakains.
Man nevajag tā darīt, bet es darīšu.
Šis bija labākais grupā.
Nu brīnišķīgi, vecīt.
Gribēju vaicāt, kas tev labāk patika, bet šķiet, ka vairs nevajag.
Domāju, ka vajag pavaicāt.
-Kas tev patika vislabāk? -Tavs galvenais varonis Būns.
Šķiet, ka viņam vienalga, kā ģērbties, bet patiesībā tā nav.
Es uzreiz atpazinu to čali.
Pie joda, jā.
Bet tad, kad viņš ierauga to bildi ar sevi bērnībā,
viss mainās.
-Tā visu maina. -Tas liecina par spēcīgu tēlu.
Dziļi sirdī viņi jau zina, kas ir, un kādi vēlas kļūt.
Vajag tikai nieku, lai viņi pamostos.
Tēvs piedāvāja mums kariešu šķūni,
bet mums vajadzētu "Claridge".
Lai būtu jaukas brīvdienas. Tas būs tiešām lieliski.
Tev zobos aizķērušies spināti.
-Tu jau sāki kravāties? -Joprojām ir.
Nuja.
-Kā ir? Labāk? -Nē.
Tagad?
Es nebraukšu ar tevi.
Kā to saprast?
Man bija daudz tikšanos aci pret aci ar pasniedzējiem.
-Šī ir pirmā, kas man patilka. -Priecājos.
Šovakar jāiet pie Ārta.
Varēji atnākt atvadīties. Es tev pietaupīšu čipsus.
-Tur būs arī Spūners ar citiem? -Viņi jau aizbrauca brīvdienās.
Skaidrs. Jā, es atnākšu.
-Labi, tiekamies tur. -Labi.
Keitij. Sasodīts, tu esi šeit.
Labi, ka atradi mani.
Nevar nomest bumbu un aizbēgt.
-Mums jāaprunājas. -Nedomāju gan.
-Mums vajag. -Nē, nevajag.
-Vajag. -Nevajag.
Negribu vairs būt kopā ar tevi.
Jo man zobos bija aizķērušies spināti?
Manās acīs tev vienmēr zobos būs aizķērušies spināti, metaforiski.
Ar tevi šobrīd notiek kaut kāds neprāts.
Piedod, tad es atgriezīšos pie tevis.
Keitij, stop, stop.
Es mīlu tevi.
Esmu kā puišelis tavā priekšā
ar sirdi rokā.
-Ak Dievs. Tu sevi dzirdi? -Tad piespied mani saprast.
Lai kā es gribētu tevi mainīt, tu vienmēr būsi tāds, kāds esi.
-Vai tas ir slikti? -Padomā.
Tev pašam jāsaprot, ka neesi labākais.
Varbūt arī nē. Nu labi.
Es priecājos, ka mēs salabām
kaut tikai uz 36 stundām,
jo, kad man jāizvēlas, viss kļūst daudz skaidrāks.
Runāju ar draugiem,
un raizējos, ka viņi būs vīlušies, ka es tevi atkal pieņemu.
Teikšu atklāti: visi, kurus pazīstu un mīlu, būs vīlušies.
Rosko nebūs.
Suns Rosko nebūs. Tur tev taisnība.
Bet runa nav par viņu vilšanos.
Patiesībā es vīlos pati sevī.
Jo man nevajag tevis, lai justos īpaša.
Nezinu, vai dzirdēji, ka esmu rokzvaigzne.
Es tevis dēļ atteicos no dzīves ar sava bērna māti.
Esmu vainīga.
Atklāti sakot, to visu iesāki tu, tāpēc...
Zini, ko? Nē.
Ārčij Beits.
No sirds ceru, ka beigās būsi laimīgs.
Tas tiešām silda sirdi.
Jā, es vēlos šķirties.
Bet tikai bez steigas. Brīvdienas mēdz būt trakas.
Gan tiksim galā.
Čau, Dilana.
Es pie tavas mājas atstāju tev Ziemassvētku dāvanu.
Lūdzu, pabaro to.
Gribēju vaicāt, vai kopā ar mani iesi pie Ārta,
bet tev logos nav gaismas, tālab nospriedu, ka guli.
No rīta atnākšu atvadīties. Labi. Uz redzi.
Dzīve ir brīnišķīga!
Teicu, ka ļaudis nav vienaldzīgi.
Es nezinu, ko teikt.
-Spūner, kāpēc tu bez krekla? -Es esmu eņģelis.
-Mēs ar Džordžu sarūpējām spārnus. -Jā.
-To filmu neesat redzējuši, ja? -Mums nav ne jausmas.
-Pasniedziet cilvēkam alu. -Nu protams. Aiziet, Greg.
Priekā.
-Sanij? -Tev jāatdod atslēga.
-Sanij! -Sanij?
Sanij, viņš atnāca! Lai slavēts Dievs, viņš ir klāt.
Velns, gandrīz piemirsu. Mēs ar Fredu aizvedām viņu uz lidostu.
-Ko? -Viņa jau sen aizlidoja.
Beidzot viņa ir brīva.
Tu sabēdājies. Vajag mammīti?
Nē?
Vai aizejot aizslēgsi?
Man jābūt citur.
ĀRTA DELIKATESES
Turpinājums sekos.
-Es negribu runāt... -Ronijai ir kas sakāms.
Man tā patīk.
Ronij, piedod. Tev laikam to bija smagi izteikt.
Man tas bija smagi. Paldies.
Vēlējos pateikties jums par karsto šokolādi.
Paldies, Daren. Paldies, Marta.
-Čau, Sūzen. -Sveiks.
-Kā klājas? -Tu esi klāt.
-Tik labi smaržo. -Kā tad.
Manas mammas draudzene Šerona ir liela tava pielūdzēja.
Viņai patīk tavas grāmatas. Netic, ka es tevi pazīstu.
Vai ierakstīsim video viņai?
-Kāpēc gan... -Ej ieskrieties, Šēron! Pie velna!
- Šēron, kā klājas? -Tu man neteiksi, ko man jāpazīst.
Čau. Kā klājas?
Labi, diezgan. Nu pietiks.
Labi, vēlreiz.
Ardievu.
-Reizi par visām reizēm. -Reizi par visām reizēm.
-No tiesas ardievu. -Labi.
Atā.
-Rūster. -Čau.
Gribēju pateikt paldies par visu.
Nopietni, tu mainīji manu dzīvi.
Tu mainīji savu dzīvi.
Un vēl mums sakrājās liels rēķins, bet naudas man nav.
-Nekas. Es to nokārtošu. -Jā? Paldies.
Viņš teica, ka par visu samaksās. Ņemiet vēl. Pasūtam vēl.
Vai gribi kaut ko teikt, pirms visi sāks izklīst?
-Nē, tiešām negribu. -Labi.
Uzmanību visiem! Gregs vēlas kaut ko pateikt.
Paldies, Dilana.
Nu labi.
Sveiki. Šis ir liels pārsteigums.
Esmu pateicīgs, ka visi atnācāt.
Man ļoti paveicies...
Man ir brīnišķīgākā meita.
-Ak Dievs. -Un tā ir viņa. Keitija.
-Viņi zina. -Viņa ir labākā.
Es pelnu iztiku ar stāstiem.
Esmu lietpratējs alus pongā.
-Neapšaubāmi. -Labākais.
Daži droši vien nezina,
bet esmu ļoti lempīgs un neveikls.
-Ko? -Nē, mēs zinām.
Šķiet, es nekad nebiju juties kaut kur piederīgs.
Bet jūs likāt man sajust, ka mana vieta ir šeit.
Paldies jums par to.
Es to nekad neaizmirsīšu.
Lūk, tur ir mans labākais draugs.
Nāc šurp.
ĀRTA DELIKATESES
Es pieliku tam punktu.
Šoreiz uz visiem laikiem.
Labi.
Mīļā, šī ir tava dzīve. Tev jādara tas, ko tu vēlies.
-Tikai uz priekšu. -Jā! Jā.
Paldies tev! Paldies! Paldies!
Esmu tik priecīgs.
-Atvaino. Nesaspiedu? -Nē.
-Tiešām? -Es jūtos labi.
Labi. Labi.
-Tik skaisti. -Jā.
Man ļoti pietrūks šīs vietas.
Tikai nevaino mani.
Ko?
Negribu, lai tu man ik dienu zvanītu no Floridas skumjā balsī.
"Čau, Keitij."
Tas ir biedējoši precīzi.
Mīļā, es...
Es negribu šeit kavēties un turpināt sarežģīt tev dzīvi.
Tu to dari no jebkuras vietas.
Tu nekļūdies.
Sveiks, Greg. Uzgaidi mazliet.
Tā nav laba skaņa telefonā.
Es trokšņoju, Greg. Pats zini. Kā varu tev pakalpot?
Ja es nākamajā semestrī gribēšu atgriezties?
-Tas būtu muļķīgi? -Nē.
Tu šeit iepriecināsi daudzus.
Turklāt mēs abi kopā nodziedātu pēdējo gulbja dziesmu.
Kā tu to domā?
Manu darbu atdeva tavai bijušajai sievai. Viņa būs jaunā Ladlovas prezidente.
Grems man tikko pateica.
Pāreju sāksim nākamajā semestrī.
Es ne...
Tev viss labi?
Teikšu tev tā.
Šis ir viens skaists vakars, Greg, un es to izbaudīšu.
Priecīgus Ziemassvētkus.
Priecīgus Ziemassvētkus, Volt.
Subtitrus tulkoja: Ansis Caune