Хайде да си разказваме страшни истории край огъня!
- Да! - Ще е забавно!
Обичам ужасите!
Не знам нито една страшна история.
Предлагам да си попеем.
Гадост.
Решено - страшни истории!
Преди да започнем, искам още един разтопен бонбон.
Свършили са?
Кога успяхме да ги изядем?
Снупи!
"Небивалици край лагерния огън".
И тогава тя разбрала,
че колата, която я преследвала, проблясвала с фарове,
не за да я сплаши, а да я предупреди,
че гумите й са спаднали.
- Това увеличава разхода. - Естествено.
Не много страшна история, но има поука.
Страхотна история, Франклин!
Хареса ми, че сплашва, но и показва как загрижен гражданин прави добро.
Кой е следващият?
Искам аз!
Историята ми се нарича "Момчето с омагьосаните ръце".
Имало едно време едно момче, което свирело класика.
Защо не изсвириш нещо по-съвременно, като рокендрол?
Класиката е вечна, значи е и съвременна.
Фокус-мокус.
Какво значи това?
Каквото и да засвирел, излизало друго.
Бетовен звучал като бибоп. Рахманинов - като рок.
И Моцарт не се получавал както трябва.
Това вече е истинска музика.
И той никога повече не свирил Бетовен.
- Хареса ми, че има герой. - Момчето с омагьосаните ръце ли?
Вещицата, разбира се!
Сега кой ще разказва?
Аз, искам аз!
Едно момиченце много обичало пица.
Но му я позволявали само по специални поводи.
На рождения си ден то си пожелало...
да яде само пица.
На другата сутрин закуската била пица!
И обядът.
На всяко хранене
момичето получавало пица.
Марси, може ли половината сандвич?
Напоследък ям само пица.
Вземи сандвича ми с колбас.
Това е пица!
Всичко наред ли е?
Желанието й се било сбъднало.
Но кое прекалено е хубаво?
- Това е то, иронията на съдбата. - Разбирам.
- Много неприятно. - Кой е на ред?
Леле, не стана ли много късно?
Искам аз да разкажа! Аз!
Тя продължавала да сменя каналите.
Но дистанционното било прокълнато
и не намирало нищо друго, освен...
Новини!
Но ако Вселената се разширява, логично е и това,
че един ден ще достигне предела си и нататък вариантът е само един:
да се свие!
И какво следва, питам. Какво следва?
Привижда ли ми се, или Луната е доста по-близо отпреди?
Чарли Браун, останахме само ние двамата.
Да, така е. Давай ти.
Това е ужасяваща история за едно момиче, на което нищо не му вървяло.
Било обикновено утро.
Поне привидно.
Но нещо не било наред.
Опитало се да пусне хвърчило.
Хвърчилото се оплело в дърво. И това било едва началото на бедите.
Няма и една мизерна валентинка!
Това е най-кошмарният ден!
Оттогава никой не чул за момичето.
Наистина ужасно.
Ужасно познато.
Бате, ти си на ред.
Така ли?
Вижте звездите!
Не са ли прекрасни?
Стига си се помайвал.
Да, Чък, чакаме историята.
Добре, започвам. Било нощ почти като тази.
На място досущ като това тук.
С деца също като нас.
И имало един...
Храст.
Но не какъв да е храст.
Храст, който бил обладан от духове, оживял и побъркал от ужас всички!
Майко мила.
Разбирам, че Чарли се постара, но разказът му не беше страшен.
Обладаният храст!
Явно не умея да разказвам страшни истории.
"Ставаш ли за скаут?
Опъване на палатка."
"Опъването на палатка е основно скаутско умение.
Ако се чудите кое как,
повечето палатки се продават с инструкции.
Щом ги прочетете,
пристъпете към опъването.
Най-хубавото на къмпингуването е да спиш под звездите."
НАРЪЧНИК НА БИЙГЪЛА СКАУТ
"Бийгъл Пойнт или нищо".
Пощата пристигна, идвайте!
Има колети за Ментовата Пати, Мърльо, Франклин, Марси.
Искрено ти се възхищавам.
Почти никога нямаш поща, но идваш всеки ден.
Лятото е натоварен сезон в бръснарницата на татко.
Получих шоколадово брауни!
Пратили са ми кокосови бисквити!
- Луси, има ли нещо за мен? - Не ми се вярва.
Ти да видиш!
Всъщност имаш поща.
Колет?
Щях да съм доволен на обикновено писъмце. Или картичка.
Защо да ти пращат картичка от къщи?
- Няма ли да го видиш? - Удължавам насладата от очакването.
В пакета може да има какво ли не.
Бисквити, канелени рулца, масленки.
Стара тетрадка?
Май е от Снупи.
Хората получават нещо сладичко от дома, а аз - дневник от кучето си.
"Хроника на едно злочесто пътуване до Бийгъл Пойнт".
Ненадминат е в драматизирането.
"Наричайте ме Снупи."
Майко мила.
"Като част от мисията
да помогна на любимия си отряд да заслужи значки,
планирах и оглавих приключение, колкото епично, толкова и амбициозно."
"Докъде ли?
До живописния Бийгъл Пойнт, място, прочуто с красивите си залези.
А наградата?
Значка за умело плаване с лодка.
Чака ни едно трудно, а и вероятно опасно пътуване.
Предупредих всички да си носят резервни чорапи.
Най-важното в лодката е всички да гребат като един.
Разбира се, след като научат какво е гребло.
Въпреки някои засечки
скоро всички в отряда ми гребяха в синхрон.
Но изникваха спънки.
Гребането е изтощително.
Лидерът се грижи екипът да е доволен,
затова предложих песен за повдигане на духа.
Внесъл ведро настроение, поведох отново екипа към целта
с увереността, че нищо не може да ни спре.
Ненадейно озовали се на сушата,
скаутите се запознаха с доста приятна за гребците дейност.
Пренос по суша."
Чарли Браун, какво четеш?
Записките от едно злочесто плаване на Снупи.
- Още не знаем какво се е объркало. - Може ли да слушаме?
Аз съм любител на морските подвизи.
Сред героите на тази история има ли кит, акула, гигантски калмар?
Засега не.
Дано историята предложи нещо едро и рибно, за да ме привлече.
- Продължавай, Чарли Браун. - "Обясних на отряда,
че преносът по суша е носенето на лодката до следващата вода.
Едва сдържаха ентусиазма си.
Скоро отново плавахме напред към Бийгъл Пойнт.
Екипът се радваше неимоверно въпреки трудностите,
съзнавайки, че най-тежкото е отредено за мен -
бремето да ги водя.
"Скоро се озовахме на кръстопът
и не знаехме накъде да продължим.
За щастие, разполагахме с карта.
За нещастие, бях поверил съхранението й на Оливър.
Накрая, съвсем еднолично,
без да слушам никого, реших да изоставим лодката.
Продължихме нататък
и се озовахме почти до Бийгъл Пойнт.
Но как да стигнем без лодка?
Беше време да импровизирам."
Бунт ли? Невероятно.
Какво невероятно има? Не чухте ли историята?
За мен чудното е, че не споменава гигантски калмар.
Какво, нямаше ли да е по-интересно?
"Отрядът ми ме бе напуснал и продължих сам.
Анализирах причините за лошия финал, за който нямах никакъв принос.
Скоро се озовах съвсем близо до целта.
Но злата съдба беше приготвила обрат.
По-конкретно - обръщане на дънера.
Уви, възпрян на крачка от целта.
Не можех да не се запитам дали и аз не улесних злата съдба,
като не се вслушах в съвета на своите помощници.
Където и да бяха сега.
Сам и на метри от Бийгъл Пойнт,
се питах само това ли е краят.
Е, това ли е било?
Не.
"Скоро слухът ми долови любим звук.
Докато се взирахме в красивия Бийгъл Пойнт,
си дадох сметка, че добрият лидер трябва да знае кога да слуша.
Добрият приятел - също."
Разказът си го бива.
Няма по-хубаво от интересна история и вкусно брауни. Кой иска?
- Аз! И аз! - Обожавам брауни.
ПО КОМИКСА НА ЧАРЛС М. ШУЛЦ
Превод на субтитрите Анна Делчева
ОБИЧАМЕ ТЕ, СПАРКИ.