SNOOPY NA TÁBOŘE
Víte, co teď? Budeme si vyprávět děsivé příběhy.
- Jo! - Jo.
Bezva.
Ty miluju.
Já strašidelné příběhy neznám, Snoopy.
Co kdybychom si zazpívali?
Ach jo.
Takže strašidelné příběhy.
Než začneme, musím si opéct marshmallows.
Nejsou?
Jak mohly dojít tak rychle?
Snoopy!
„Příběhy u ohně.“
A v ten moment si uvědomila,
že to auto, co ji sledovalo, neblikalo, aby ji vystrašilo,
ale aby ji varovalo, že má...
měkkou pneumatiku.
Ovlivňuje to spotřebu.
No jistě.
Moc děsivé to nebylo, ale někoho to znepokojí.
To byl pěkně děsivý příběh, Frantíku.
Byl strašidelný a zároveň v něm byl občan, co vykonal dobrý skutek.
Tak kdo dál?
Já.
Můj příběh se jmenuje „Kluk s rukama posedlýma ďáblem.“
Žil byl jeden kluk, co rád hrál vážnou hudbu.
Proč nezahraješ něco modernějšího? Třeba rokenrol?
Nadčasové věci jsou moderní napořád.
Čáry máry.
Co tím jako myslíš?
Snažil se sebevíc, ale všechno bylo špatně.
Beethoven zněl jako bebop.
Rachmaninov zněl jako rock.
A Mozart se mu vůbec nelíbil.
Tomuhle říkám hudba.
A Beethovena už nikdy znovu nehrál.
- Je fajn, že tam byla hrdinská postava. - Ten, co hrál?
Ta čarodějnice přece.
Tak jo. Kdo dál?
Já! Teď já!
Žila byla holka, co měla ráda pizzu.
Ale dostávala ji jen k významným událostem, třeba k narozkám.
Ten rok si přála...
aby měla pizzu pořád.
Další ráno dostala pizzu k snídani.
Pak pizzu k obědu.
Každé jídlo.
Dostávala jen a jen pizzu.
Hej, Májo, dáš mi půlku sendviče?
Já jím pořád jenom pizzu.
Na. Tady máš sendvič se salámem.
Vždyť to je pizza.
Péťo, všechno v pořádku?
Ano, přání se jí splnilo,
ale toho dobrého bylo až moc.
Ty jo.
Tomu se říká ironický závěr, Májo.
Já vím.
Je to znepokojivé.
Kdo dál?
Jéje. Není už trochu pozdě?
- Já! - Teď já.
- Já. - Já.
Neustále přepínala televizi.
Ale ovladač byl prokletý,
takže nedávali nic jiného než...
zprávy!
Ale pokud se vesmír rozpíná, pak dává rozum,
že jednoho dne dosáhne limitní velikosti a zbude jediná možnost: aby se zmenšil.
A co bude pak?
Co pak?
Zdá se mi to, nebo je ten měsíc blíž než před chvílí?
Zbýváme už jenom my dva, Karlíku.
Ano. Správně. Klidně vyprávěj ty.
Tohle je děsivý příběh o holce, které se vůbec nic nedařilo.
Vzbudila se a byl normální den.
Zdánlivě.
Něco však bylo jinak.
Nejdřív chtěla pouštět draka.
Ale sežral ho strom.
A pak šlo všechno z kopce.
Ani jedna valentýnka? Může být dnešní den ještě horší?
A pak už o ní nikdy nikdo neslyšel.
To je hrozné.
Hrozně povědomé.
Tak jo, bratře. Teď ty.
Fakt?
Hele. Podívejte se na hvězdy.
Krásné, že?
Neprotahuj to, Karlíku.
Jo, začni nás děsit, Chucku.
Dobře. Takže, v jeden večer, který byl podobný tomuhle...
a na podobném místě, jako je tohle,
a s dětmi...
podobnými nám...
A byl tam takový...
keř.
Ale ne ledajaký keř.
Byl to strašidelný keř, který ožil a... všechny... děsil?
Dobrý bože.
Karlík se sice snažil, ale jeho příběh rozhodně děsivý nebyl.
To je ten strašidelný keř!
Strašidelné příběhy prostě asi vyprávět neumím.
„Máte na to být skautem?
Stavění stanu.
Jedním ze základů je naučit se postavit stan.
Nevíte, kde začít?
Většina stanů má návod, který vám to usnadní.
Po přečtení návodu
je načase stan postavit.
Ale při táboření
je stejně nejlepší spát pod širákem.“
PŘÍRUČKA
„Mys Bíglů, nebo nic.“
Pošta!
Mám tady balíčky pro Péťu, Špindíru, Frantíka a Máju.
Já tě obdivuju, Karlíku.
Nedostáváš poštu, a přesto ráno dokážeš vstát.
No, táta má v holičství přes léto moc práce.
Přišla mi čokoládová buchta.
Mně kokosové sušenky.
Máš tam něco pro mě, Lucko?
To těžko.
No to mě podržte.
Něco ti přišlo.
Balík?
Stačil by mi obyčejný dopis.
Klidně pohlednice.
Proč by někdo posílal pohlednici z domu?
Ty si ho neotevřeš?
Vychutnávám si to těšení.
Mohlo by tam být cokoliv.
Sušenky, skořicové šneky, máslové tartaletky.
Stará kniha?
Asi od Snoopyho.
Většina lidí dostává domácí dobroty.
A já deník od svého psa.
„Svědectví osudné cesty na mys Bíglů.“
To drama umí dobře prodat.
„Říkejte mi Snoopy.“
Dobrý bože.
„Jakožto součást mé mise s cílem pomoct mým Bíglím skautům získat bobříky,
jsem se ujal role vůdce a zavedl je na ohromnou, ambiciózní výpravu.
Náš cíl?
Malebný mys Bíglů, vyhlášený krásnými západy slunce.
Co z toho?
Bobřík za zvládnutí kanoistiky.
Naše výprava měla být náročná, možná i nebezpečná.
Takže jsem všem řekl, ať si vezmou ponožky navíc.
Při jízdě na kanoi je nejdůležitější veslovat jako tým.
Ale nejdůležitější je možná naučit se, co je veslo.
Navzdory prvotním nezdarům
moje skupina brzo veslovala jako jeden muž.
Problémy ale stále byly.
Veslování je únavné.
Jako vůdce mám za úkol udržovat dobrou náladu,
takže jsem navrhl, abychom si zazpívali písničku.
Díky mně se nálada zlepšila a pokračovali jsme k mysu Bíglů
s pocitem, že nás nic nezastaví.
Na pevninu jsme dorazili nečekaně
a moje skupina se brzo dozvěděla, co je na kanoistice nejlepší.
Přenos lodi.“
Copak čteš, Karlíku?
Snoopyho kroniku o jeho nevydařené výpravě.
Ještě nevíme, co se nevydařilo.
Můžeme poslouchat?
Znáš mě. Oceánská dobrodružství já rád.
Jsou v tom příběhu velicí tvorové?
Jako velryby, žraloci nebo obří olihně?
Zatím ne.
Radím, aby tam něco bylo, jestli mě ten příběh chce zaujmout.
Čti dál, Karlíku.
„Skupině jsem vysvětlil, že se loď musí přenést do další vody.
Byli nadšením bez sebe.
A brzy jsme opět mířili k mysu Bíglů.
Skupina byla motivovaná, i přes všechny těžkosti,
protože věděli, že nejtěžší to mám já
jakožto vůdce.
Brzo jsme se dostali na rozcestí
a nevěděli, kudy se vydat.
Naštěstí jsme ale měli mapu.
Naneštěstí jsem ji ale svěřil Olivierovi.
Nakonec jsem se zcela sám,
aniž by mě ovlivnili ostatní, rozhodl kanoi opustit.
Takže jsme šli dál a zjistili jsme,
že jsme od malebného mysu Bíglů jen kousek.
Ale jak se tam dostat bez lodi?
Bylo načase improvizovat.“
Vzpoura? Neuvěřitelné.
Nevěřím, že tomu nevěříš po tom všem, co jsme slyšeli.
Mně přijde neuvěřitelný, že tam nebyly obří olihně.
Co je? Neříkejte, že by to nebylo lepší.
„Skupina mě opustila, a tak jsem pokračoval sám,
abych se zamyslel nad tím, co se pokazilo, a že to nebyla moje chyba.
Zanedlouho jsem měl cíl před sebou,
ale krutý osud měl pro mě jiné plány.
Přetáčení kmene.
Běda, převrátil jsem se tak blízko cíli.
A přesto jsem si v té chvíli musel říkat, jestli třeba i moje packa
nehrála v tomhle osudu roli, protože jsem neuposlechl svou skupinu.
Kdoví, kde byli.
Byl jsem sám a mys byl nedosažitelný.
Neustále jsem si říkal, jestli to není konec.“
A byl?
Nebyl.
„Zaslechl jsem něco krásného.
Obdivovali jsme mys Bíglů
a mně došlo, že dobrý vůdce musí vědět, kdy naslouchat.
Stejně jako přítel.“
Nakonec to bylo docela dobrý.
Nic nepřekoná dobrý příběh. Nebo výbornou buchtu.
Kdo si dá?
- Já! - Já.
Buchty miluju.
NA MOTIVY KOMIKSU
Překlad titulků: Karel Himmer
DÍKY, SPARKY. VZPOMÍNÁME.