RESSUN KESÄLEIRI
Nyt keksin! Kerrotaan kauhutarinoita nuotion äärellä.
Jee! - Kuulostaa hauskalta.
Rakastan kauhutarinoita.
En tiedä yhtäkään kauhutarinaa, Ressu.
Ehkä voisimme laulaa yhdessä.
Pahus.
Kauhutarinoita siis.
Paahdan ensin vielä yhden vaahtokarkin.
Vai loppu? Kuinka vaahtokarkit ovat jo nyt loppu?
Ressu!
"Leirinuotiotarinoita."
Ja silloin hän tajusi,
että takana ajava auto ei vilkuttanut valoja säikyttääkseen
vaan varoittaakseen, että hänellä oli
alhaiset rengaspaineet.
Se vaikuttaa kulutukseen.
Tietty. - Ei pelottavin, mutta ajatuksia herättävä.
Melkoisen pelottava tarina, Sami.
Pidin siitä, että se oli karmiva mutta siinä oli myös huolehtiva kansalainen.
Kuka on seuraava?
Minä!
Tarinani nimi on "Poika, jolla oli kirotut kädet".
Olipa kerran poika, joka rakasti soittaa klassista.
Mikset soita jotain nykyaikaisempaa, kuten rock'n'rollia?
Kun jokin on ajatonta, se on aina nykyaikaista.
Hokkuspokkus!
Mitä tuo nyt tarkoittaa?
Vaikka hän kuinka yritti, soitto kuulosti aina väärältä.
Beethovenista tuli bebopia, Rahmaninovista rockia,
Mozartista jotain, josta hän ei myöskään pitänyt.
Tämä on kunnon musiikkia.
Eikä hän sen koommin soittanut Beethovenia.
Pidin siitä, että tarinassa oli sankari. - Se poika.
Ei kun noita, tietenkin.
No niin. Kuka on seuraava?
Minä! Minä olen seuraava.
Olipa kerran tyttö, joka piti pitsasta.
Sitä sai vain erikoistilanteissa, kuten syntymäpäivänä.
Sinä vuonna hän toivoi puhaltaessaan,
että pitsaa saisi aina.
Seuraavana aamuna hän sai pitsaa aamiaiseksi.
Sitten pitsaa lounaaksi.
Ateria toisensa perään
oli pelkkää pitsaa.
Hei, Maisa, saisinko puolet voileivästäsi? Saan tätä nykyä pelkkää pitsaa.
Tässä. Ota makkaravoileipäni.
Tämähän on pitsaa!
Pomo, onko kaikki kunnossa?
Hänen pitsatoiveensa kyllä toteutui,
mutta liika on liikaa.
Vau!
Sitä kutsutaan ironiseksi käänteeksi.
Tajusin, pomo. Todella vavisuttavaa. - Seuraava.
Jukra, eikö alakin olla jo vähän myöhä?
Minä! - Minä kerron!
Hän vaihteli kanavia.
Mutta koska kaukosäädin oli kirottu, televisiosta ei tullut mitään muuta kuin
uutisia!
Mutta jos universumi laajenee, voidaan olettaa,
että jonain päivänä tulee raja vastaan ja jää vain yksi vaihtoehto:
kutistuminen.
Mitä sitten, kysyn.
Mitä sitten?
Kuvittelenko vain, vai onko Kuu jotenkin lähempänä kuin hetki sitten?
Jäljellä olemme vain me kaksi, Jaska Jokunen.
Niin. Aivan.
Aloita sinä.
Tämä tarina kertoo tytöstä, jolla meni kaikki kauhealla tavalla väärin.
Hän heräsi eräänä tavallisena päivänä,
tai siltä se näytti.
Jokin oli kuitenkin toisin.
Ensin hän yritti lennättää leijaa.
Mutta puu söi sen.
Siitä kaikki meni vain pahemmaksi.
Eikö ensimmäistäkään ystävänpäiväkorttia? Voiko tästä päivä enää paheta?
Eikä hänestä ole kuultu sen jälkeen enää ikinä.
Kuulostaa kauhealta.
Kauhean tutulta.
No niin, isoveli. Sinun vuorosi.
Ai, onko?
Hei, katsokaa tähtiä! Eivätkö ne olekin ihastuttavia?
Lopeta vitkuttelu. - Niin. Ala jo kertoa kauhutarinaasi.
Hyvä on. Tuota, oli samanlainen yö kuin nyt
aivan tämänlaisessa paikassa. Siellä oli lapsia.
Meidän kaltaisiamme. Ja siellä oli yksi...
pensas.
Ei mikä tahansa pensas.
Kummituspensas, joka heräsi eloon ja pelotteli kaikkia.
Hyvä tavaton.
Yritys hyvä kymppi, mutta Jaskan tarina ei ollut pelottava.
Kummituspensas!
En kaiketi vain osaa kertoa pelottavaa tarinaa.
"Onko sinusta Ressun partioon?
Teltan pystyttäminen."
"Teltan pystyttäminen on partiolaisuuden ydintaitoja."
"Jos et ole varma, mistä aloittaa, pystyttämisohjeet helpottavat urakkaa."
"Kun ohjeet on luettu,
on aika pystyttää teltta."
"Toki mikään ei leireillessäkään voita nukkumista tähtitaivaan alla."
RESSUN PARTION KÄSIKIRJA
"Beagleniemeen tai allikkoon."
Postia! Huomio, postia!
Paketti Piparminttu-Pipsalle, Rapa-Ripalle, Samille ja Maisalle.
Täytyy ihailla sinua. Tulet aina paikalle, vaikka tuskin koskaan saat postia.
Kesä on kiireistä aikaa isän parturiliikkeessä.
Sain tuplatoffeebrownieita.
Sain kookoskeksejä.
Onko minulle mitään, Tellu? - Tuskinpa.
No jopas jotain. Itse asiassa sait postia.
Pakettiko? Olisin ollut tyytyväinen kirjeeseenkin. Jopa postikorttiin.
Miksi joku lähettäisi postikortin kotoaan?
Etkö avaa? - Nautin kutkuttavasta odotuksen tunteesta.
Paketissa voi olla mitä vain.
Keksejä, korvapuusteja, rusinatorttuja.
Käytetty kirja.
Se taitaa olla Ressulta.
Useimmat saavat pikkuleivonnaisia. Minä saan koirani päiväkirjan.
"Selonteko kovaonnisesta matkasta Beagleniemelle".
Ainakin koirallasi on draamantajua.
"Kutsukaa minua Ressuksi." Hyvä tavaton.
"Ryhdyttyäni auttamaan Ressun partiolaisia suorittamaan tarvittavat merkit
päätin johdattaa heidät seikkailuun, josta tulisi sekä eeppinen että haastava."
"Mikä oli kohteemme?
Kauniista auringonlaskuista ja näköaloista tunnettu Beagleniemi.
Tavoitteena kimmelsi partiolaisen kanoottimelontamerkki."
"Matkastamme tulisi vaikea, kenties vaarallinenkin.
Se mielessäni pyysin jokaista pakkaamaan varasukat."
"Ensimmäinen oppitunti on se, miten melotaan ryhmänä."
"Vaikkakin aivan ensimmäisenä pitäisi oppia, mikä on mela.
Alkukangertelusta huolimatta ei aikaakaan, kun ryhmä meloi samaan tahtiin."
"Haasteita toki riitti.
Melominen vie voimia."
"Johtajana tehtäväni on pitää ryhmä iloisena,
joten ehdotin laulua hengen nostattamiseksi."
"Mielialojen noustua, kiitos minun, jatkoimme eteenpäin
varmoina siitä, ettei mikään voisi tulla esteeksi."
"Yllättävän rantautumisen jälkeen
ryhmäni saisi oppia asian, joka on melomisessa nautittavimpia."
"Maakuljetus."
Mitä luet, Jaska Jokunen?
Ressun kovaonnista kanoottiseikkailua.
Kovaonninen osuus on vielä edessä.
Saammeko mekin kuunnella? Tiedättehän. Minä rakastan meriseikkailuja.
Onko tarinassa mitään isoa merieläintä,
kuten valasta, haita tai jättiläiskalmaria?
Ei vielä. - Parasta olisi, jotta jaksan kuunnella.
Jatka vain. -"Selitin ryhmälle,
että maakuljetus tarkoittaa veneen kantamista vesiteiden välillä.
He olivat ratketa innostuksesta.
Pian matkamme kohti Beagleniemeä jatkui taas.
Ryhmän innostus ei hiipunut kantamuksesta huolimatta.
He tiesivät, että minun taakkani oli raskain:
johtajuuden taakka."
"Hetken kuluttua polku edessämme haarautui.
Emme tienneet, kumpaako seurata."
"Onneksemme meillä oli kartta.
Epäonneksemme olin antanut vastuun kartasta Rainerille."
"Lopuksi ja aivan itse kenenkään vaikuttamatta asiaan mitenkään
minä päätin hylätä kanootin.
Marssimme eteenpäin ja löysimme lopulta itsemme
kivenheiton päässä kauniista Beagleniemestä.
Mutta kuinka päästä sinne veneettä?
Täytyi improvisoida."
Kapinako? En voi uskoa sitä.
Kaiken kuulemamme jälkeen minä en voi uskoa, ettet usko sitä.
Minä en voi uskoa, ettei ollut vielä jättiläiskalmaria.
Mitä? Olisihan se paljon jännittävämpää!
"Ryhmäni hylkäämänä jatkoin Beagleniemelle yksin
peilatakseni, mikä meni vikaan ja miten mikään ei ollut minun syytäni.
Pian määränpää olikin jo edessäni,
mutta julma kohtalo heitti vielä yhden käänteen."
"Tarkalleen ottaen tukkikäänteen.
Pitikin joutua kääntymään näin lähellä määränpäätä.
En voinut olla miettimättä, olinko itse muuttanut kohtaloani
sulkemalla korvani ryhmältäni,
missä se olikaan."
"Yksin ja Beagleniemi melkein hyppysissäni
en voinut olla pohtimatta, oliko tämä kaiken loppu."
No, oliko se?
Ei ollut.
"Pian kuulin äänistä suloisimman."
"Beagleniemen kauneutta katsellessamme tajusin,
että hyvä johtaja tietää, milloin kuunnella.
Niin tietää ystäväkin."
Itse asiassa ihan hyvä.
Mikään ei voita hyvää tarinaa. Tai herkullisia brownieita. Kuka haluaa?
Minä! Minä! - Rakastan brownieita.
PERUSTUU CHARLES M. SCHULZIN "TENAVAT"-SARJAKUVAAN
Suomennos: Marianne Tenetz
Tekstitystuotanto: DUBBING BROTHERS
KIITOS, KIPINÄ. AINA SYDÄMISSÄMME.