SNOOPYS SOMMERLEIR
Vet dere hva vi burde? Fortelle skrekkhistorier rundt leirbålet.
- Ja! - Så gøy!
Skrekkhistorier er topp!
Jeg kan ingen skrekkhistorier, Snoopy.
Kanskje vi kan ha en koselig allsang?
Filler'n.
Da blir det skrekkhistorier.
Før vi begynner, må jeg ha en grillet marshmallow til.
Er det tomt? Hvordan klarte vi å spise opp alle så fort?
Snoopy!
"Leirbålhistorier."
Og da gikk det opp for henne
at bilen som kom bak henne, ikke blinket med lysene for å skremme.
De blinket for å advare henne om at hun...
hadde lavt dekktrykk.
Det påvirker bensinforbruket.
Selvsagt.
Ikke så skummelt, men urovekkende.
- Det var litt av en skrekkhistorie! - Jeg likte at den var nifs.
Og at den hadde noen som gjorde en god gjerning.
Hvem er nestemann?
Jeg overtar!
Fortellingen min heter: "Gutten med de hjemsøkte hender."
Det var en gang en gutt som elsket å spille klassisk musikk.
Hvorfor spiller du ikke noe mer moderne, som rock 'n' roll?
Når noe er tidløst, er det moderne for alltid.
Hokus pokus.
Hva mener du med det?
Samme hva han prøvde, ble alt han spilte, feil.
Beethoven ble bebop. Rakhmaninov ble rock.
Mozart ble også til musikk han ikke likte.
Ja, dette er det jeg kaller musikk.
Og han spilte aldri Beethoven igjen.
- Jeg likte at det var en helt med. - Gutten med hjemsøkte hender?
Heksa, så klart.
Ok. Hvem tar neste?
Jeg! Jeg tar neste.
Det var en gang ei jente som elsket pizza.
Men hun fikk det bare på spesielle dager, som på bursdagen sin.
Dette året ønsket hun seg noe.
Å få pizza hele tida.
Neste morgen fikk hun pizza til frokost.
Og så pizza til lunsj.
Måltid etter måltid.
Alt hun fikk, var pizza.
Hei, Snefrid. Kan jeg få halve sandwichen din? Jeg får bare pizza for tida.
Her. Ta servelaten min, sjef.
Det er pizza.
Pernille? Er noe galt, sjef?
Hun fikk pizzaønsket oppfylt.
Men det ble for mye av det gode.
Wow.
- Det der kalles en ironisk vri, Snefrid. - Jeg skjønte det, sjef.
- Ganske forstyrrende. - Hvem tar neste?
Oi! Begynner det ikke å bli litt sent?
- Jeg vil fortelle! - La meg!
Hun fortsatte å skifte kanal.
Men den forheksede fjernkontrollen viste ingenting annet enn...
Nyheter!
Men hvis universet utvider seg, og det gjør det,
må det nødvendigvis en dag komme til en grense. Og det kan bare føre til:
Krymping. Og hva da, spør jeg.
Hva da?
Er det bare meg, eller virker månen nærmere enn den var for to minutter siden?
Da er det visst bare deg og meg igjen, da, Charlie Brown.
Ja. Ja. Begynn, du.
Dette er den skumle historien om ei jente som alt gikk galt for.
Hun våknet på en helt normal dag.
Virket det som. Men noe var annerledes.
Først prøvde hun å fly drage.
Men den ble spist av et tre.
Og fra da av ble alt bare verre.
Ikke et eneste valentinkort?
Kan denne dagen bli verre?
Og siden har ingen sett henne.
Noe så fryktelig.
- Høres fryktelig kjent ut. - Ok, storebror. Din tur.
Er det det?
Hei, se på stjernene. Er de ikke fine?
- Ikke ro deg vekk, Charlie. - Nei. Kom med noe skummelt nå.
Ok. Ja. Det var en kveld omtrent som nå.
På et sted helt likt dette.
Med barn omtrent som oss.
Og det var en...
...busk.
Men ikke en helt vanlig busk.
En hjemsøkt busk som ble levende og skremte livet av alle.
Jeg gremmes.
Charlie gjorde sikkert så godt han kunne, men historien var ikke så skummel.
Den hjemsøkte busk!
Jeg kan visst ikke fortelle skrekkhistorier.
"Kan du bli Beaglespeider? Å slå opp telt."
"En grunnstein i Beaglespeiding er å kunne slå opp et telt."
"Er du usikker, har de fleste telt en veiledning som gjør det lettere."
"Når du har lest veiledningen, er det på tide å få opp teltet."
"Men på tur er det å sove under åpen himmel best av alt."
BEAGLESPEIDER-HÅNDBOKA
"Reisen til Beagleodden."
Postutdeling! Kom hit, alle sammen!
Jeg har pakker til Pernille, Lasse, Franklin, Snefrid.
Jeg må si du imponerer meg, Charlie.
Du får nesten aldri brev, men møter opp hver dag.
Sommeren er en travel tid i pappas barbersalong.
Jeg fikk brownies med to lag!
Og jeg fikk kokoskjeks!
- Er det noe til meg i dag, Sofie? - Tvilsomt.
I alle dager. Du har faktisk fått noe.
En pakke!
Det hadde vært nok med et vanlig brev. Eller et postkort.
Hvorfor skulle noen sendt et postkort hjemmefra?
- Skal du ikke åpne pakka? - Jeg nyter forventningene.
Den kan inneholde hva som helst. Kjeks, skillingsboller, smørterter.
- Ei brukt bok? - Den er visst fra Snoopy.
De fleste får kaker hjemmefra. Jeg får ei dagbok fra hunden min.
"En beretning om den fatale reisen til Beagleodden."
Han har dreis på det med å dramatisere.
"Kall meg Snoopy."
Jeg gremmes.
"Som en del av mitt løpende prosjekt
med å hjelpe mine kjære Beaglespeidere å vinne merker og redde troppen,
påtok jeg meg å lede dem på et episk og ambisiøst eventyr."
"Reisemålet? Den naturskjønne Beagleodden, berømt for sine vakre solnedganger.
Belønning? Beaglespeidernes kanopadlemerke."
"Reisen ville bli strevsom, kanskje også farlig.
Med tanke på det anbefalte jeg alle å ta med ekstra sokker."
"Første lærepunkt i en kano er at alle må padle som et lag."
"Etter kanskje først å lære hva en åre er.
Etter litt rusk i startfasen padlet min trofaste tropp snart som et lag.
Men utfordringer har vi.
Padling er slitsomt.
Som leder er oppgaven min å gjøre troppen fornøyd.
Så jeg foreslo en sang for å løfte humøret."
"Med alle litt blidere, takket være meg, bar det av sted til Beagleodden
i den tro at alle hindringer var ryddet av veien.
Etter en litt uventet landgang,
fikk troppen lære noe av det mest fornøyelige med padling.
Kanobæring."
Hva sitter du og leser, Charlie?
Snoopys notater om hans fatale kanoeventyr.
Men vi har ikke kommet til det fatale ennå.
Er det greit at vi hører på? Jeg liker jo spennende sjøhistorier.
Er det store sjødyr med i historien, som en hval, hai eller kjempeblekksprut?
Ikke ennå.
Det må være med noe stort og skummelt hvis jeg ikke skal sovne av hele greia.
Bare fortsett, Charlie Brown.
"Jeg forklarte troppen at vi iblant må bære kanoen mellom to sjøer.
De sprudlet nesten over av entusiasme.
Snart var vi på vei mot Beagleodden igjen.
Stemningen var god i troppen, trass den tunge byrden.
For de visste at jeg bar den tyngste byrden av alt. Byrden av lederskap.
Snart sto vi overfor et veiskille og var usikre på veien videre.
Heldigvis hadde vi et kart.
Uheldigvis lot jeg Oliver ha ansvaret for det."
"Til slutt, helt av meg selv,
uten påvirkning fra noen, bestemte jeg meg for å forlate kanoen.
Vi gikk og gikk og forsto etter hvert
at vi var et steinkast fra Beagleodden. Men hvordan komme seg dit uten båt?
Nå gjaldt det å improvisere."
Mytteri? Det er helt utrolig!
Etter alt vi har hørt, er det utrolig at du synes det er utrolig.
Like utrolig at ikke en eneste kjempeblekksprut har vist seg.
Du kan ikke si at det ikke ville vært mer spennende.
"Jeg lot troppen bli igjen og la ut mot Beagleodden alene
for å tenke over hva som gikk galt, og hvorfor ingenting var min feil.
Snart hadde jeg reisemålet foran meg.
Men den dystre skjebnen hadde mer styggedom på lager.
En kubbekantring for å være korrekt.
Akk. Å forlise så nær målet.
I denne stund lurte jeg likevel på om jeg ikke også selv var litt skyld i
min egen skjebne ved ikke å lytte til troppen min.
Hvor de nå var.
Alene, med Beagleodden akkurat litt for langt unna,
slo tanken meg: Var dette slutten?"
Ja, var det det?
Nei.
"Snart hørte jeg en lystig lyd.
Mens vi nøt synet av den vakre Beagleodden,
innså jeg at en god leder må skjønne når han må lytte.
Det må venner også."
Det var ikke så aller verst.
Ingenting slår en god historie. Eller gode brownies. Vil dere ha?
- Gjerne! - Brownies er kjempegodt!
BASERT PÅ KNØTTENE AV CHARLES M. SCHULZ
Norsk tekst: Mari Eggen
TAKK, SPARKY. ALLTID I VÅRE HJERTER.