Tai, ką mes darome,
man nė kiek neprimena žaidimo „užgrobk vėliavą“.
Tai panašiau į slėpynes.
Tokia mano strategija, Sele.
Dabar, kai Pipirmėtė Petė su savo komanda nubėgo užgrobti mūsų vėliavos,
mes galime nusėlinti ir užgrobti jų.
Žmonės klaidingai galvoja, kad vėliavą užgrobia tie,
kurie greičiausiai bėgioja ir mikliausiai čiumpa.
Bet, patikėk, truputis kantrybės...
Vėliavos nebėra.
Ką? Kur ji dingo?
„Lik sveikas, mano apklotėli“.
Reikia pergalvoti strategiją.
Penki bandymai užgrobti vėliavą – ir nė vieno sėkmingo.
Juk negali visus kartus pasisekti, Čakai.
Tik noriu primint, kad mano komandai visus kartus pasisekė, tai ką aš žinau?
Užmynei ant mano apklotėlio.
Niekaip nesuprantu, kam tu atsivežei tą kvailą daiktą.
Jis turi savo vertę.
Skardinė su pinigėliais turi vertę.
O tas daiktas – bevertis.
Bevertis? Koks dar bevertis?
Juo galima užmušti musę.
Galima karstytis.
Kas matė Liną?
O taip pat sėkmingai po juo pasislėpti.
Net jei retkarčiais jis naudingas,
dar nė vienas, prilipęs prie antklodėlės, netapo turtingas, garsus ar įtakingas.
Smagu girdėti.
Kaip sakė Sokratas, ne piniguose laimė.
Ar jis turėjo antklodėlę?
Jis tikrai turėjo togą.
Vargeli.
Labas rytas, Snūpi.
Vis viena manau, kad antklodėlė – ramstis.
Būtent. Ji naudinga, padeda man gyventi ir niekam netrukdo.
Mano antklodėlė! Kur likusi jos dalis? Kur mano antklodėlė?
VADOVAS SKAUTAMS
„Iš visų rankdarbių, kuriuos gali išmokti tikras skautas,
mezgimas yra praktiškiausias ir maloniausias.
Mezginiai ne tik šildo,
bet ir sukelia visiems pavydą, kai užsitarnauji mezgimo ženklelį.“
Negali būti.
Deja, paieškos nebuvo sėkmingos, Linai.
Tikiuosi, kad anksčiau ar vėliau likusi antklodėlės dalis pati atsiras.
Esi tikras? Pažadi?
Na...
Pažvelk iš gerosios pusės, Linai.
Dabar tavo antklodėlė tilps tau į kišenę.
Galvok, kad tai galimybė judėti į priekį.
Juk žinai, kaip sakoma:
apsimesk, kad viskas gerai, ir tada viskas bus gerai.
Manai, tai iš tikrųjų veikia?
Na, bent jau taip sakoma.
Tik tarp mūsų. Manau, kad tai – nepagrįstų vilčių piršimas.
Tik ne tavo atveju, žinoma.
Daugiau negaliu!
Viskas jam bus gerai.
Gal Liusė ir teisi. Reikia pabandyti judėti į priekį.
Pamačiau, kad mojuoji man nosinaite.
Reikia pagalbos?
Vargeli.
Mano mielas Babu!
Kažkoks pasikeitęs. Apsikirpai?
Tikras saldainiukas, ar ne?
Turbūt reiks išmokti gyventi be vienos aštuntosios savęs.
Jei tave tai paguos,
aš supratau, kad nėra nusivylimo, prie kurio negalėtum priprasti.
Menka čia paguoda.
Bet, vėlgi, jei neklystu, Sokratas pasakė...
Jis pasakė...
Koks skirtumas?
Jam nors kiek geriau?
Jis paliko savo antklodėlę. Negaliu patikėt.
Nieko nesuprantu, Čarli Braunai.
Galvojau, kad mano broliui bus į naudą atsikratyti tos kvailos antklodėlės,
o man bus dar geriau.
Bet man taip liūdna, kad jam taip liūdna.
Manau, kad kartais žmonės per daug stengiasi įveikti problemą
ir negalvoja apie tai, kas mums suteikia paguodos
ir saugumo jausmą.
Žinai, Čarli Braunai,
tu gali būt stebėtinai įžvalgus,
nežiūrint į tai, ką sako visi kiti.
Minutėlę.
Nudėvėta, erzinanti, mėlyna.
Čia mano brolio antklodėlė.
Iš kur jį gavai?
Nežinau, kaip tai nutiko, bet man jų visų reikia.
Gerai, bigli, deramės.
Kaip suprasti „ne“?
Dar nė nepateikiau pasiūlymo.
Vargeli.
Ką čia turi, Linai?
Radau jį virtuvėje.
Netobulas, bet savo funkciją atlieka.
Ir ką aš noriu apgauti?
Dvokia bulvėmis ir žemėmis.
Mano antklodėlė!
Bet... Pala, iš kur?
Negalvok apie tai.
Kaip tau pavyko, Liuse?
Tiesiog kartais geri darbai brangiai kainuoja.
5 centai
„Tikras skautas yra tvarkingas.“
„Stovyklaudami gamtoje,
skautai stengiasi nepalikti jokių pėdsakų.
Kad tvarkytis būtų smagiau,
įsijunkite muziką.
Tvarkant stovyklavietę
labai svarbu tinkamai atsikratyti šiukšlių.
Ir atminkite, tvarkymasis neturi būti nuobodus.
Darykite tai linksmai.
Bet nepersistenkit.
Atminkit, tvarkinga stovyklavietė – laiminga stovyklavietė.“
„Operacija „Pica“.
Keliavimas pėsčiomis sukelia apetitą.
Laimei, pasiėmiau daugiau užkandžių.
Sutryniau sumuštinį.
Pilve liks daugiau vietos, Čarli Braunai.
Juk šįvakar picų kepimo vakarėlis.
Teisingai. Vos neužmiršau.
Visos picos yra skanios,
bet visi žino, kad skaniausia yra ta, kurią išsikepi pats.
Kur tu susiruošei, bigli?
Ne, nesvajok.
Picų kepimo vakarėlis – tik registruotiems stovyklautojams.
Ar tu – registruotas stovyklautojas?
Nemanau. Deja, tau nepasisekė.
Sveikas, Snūpi.
Na, tada iki greito.
Geriausia tešlą formuoti rankomis, štai taip.
Mano tešla kažkur prilipo.
Nesijaudink, Čakai. Yra dar gabalėlis tešlos.
Liuse, mesk ją čia.
Tuojau.
Kad pica būtų skani, labai svarbu tolygiai užtepti padažą.
Žiūrėkit.
Regis, per daug padažo, Čakai.
Ar gali būt per daug padažo?
Tai vaizdingas posakis, Čakai.
Aš išsipurvinau.
Priprasi.
Man skaniausias sūris yra mocarela.
Švelnus, gaivus ir neaštrus.
Puikus skanėstas išlavintam skoniui.
Be to, ištirpęs jis būna itin tąsus.
Po galais.
Kažkas čia įtartino.
Nieko čia įtartino. Neišsigalvok. Eime.
Priedus reik išdėlioti ant viso paviršiaus.
Kad kiekvienas kąsnelis būtų skanus.
Niekada nedėkit jų krūvelėmis.
Nežinojau, kad priedai bijo tamsos.
Ananasas ant picos?
Kuo saldesnė pica – tuo saldesnė aš.
Kiek daug priedų, Marse.
Tai vienintelis dalykas gyvenime, kai man patinka betvarkė, pone.
Nešam į orkaitę.
Ko lauki, Čarli Braunai?
Negaliu apsispręsti dėl priedų.
Kai tiek daug galimybių, bijau priimti neteisingą sprendimą.
Juk tai pica. Bet koks sprendimas yra teisingas.
Gal norėčiau su dešra.
Gerai, tada su grybais.
Keista.
Greičiau, Čarli Braunai.
Galėčiau prisiekti, kad ką tik čia buvo krūva priedų.
Taip ir žinojau.
Žinojau, kad neatsispirsi picų kepimo vakarėliui.
Viskas gerai, bičiuli.
Turiu jos daugiau, nei galiu suvalgyti.
Jei nori žinot mano nuomonę, dalintis pica yra dar smagiau,
nei ją kepti.
Ir aš taip manau.
Taip. Vienas visko nesuvalgysiu.
Gerai jau.
Labai nenoriu to sakyti, bet tu teisus, Čarli Braunai.
SUKURTA PAGAL ČARLZO M. ŠULCO PIEŠINIŲ SERIJĄ „RIEŠUTĖLIAI“
Išvertė Laima Banionienė
AČIŪ TAU, SPARKI. NIEKADA TAVĘS NEPAMIRŠIM.