„Susivėlę plaukai ir rūpinimasis bigliu“.
Ežeras auštant suteikia ramybės ir tylos bei verčia susimąstyti.
VADOVAS SKAUTAMS
Kas negerai, Snūpi?
Bandai apsispręst, kokį ženklelį turėtų užsitarnaut tavo būrys?
Tuoj pažiūrėsiu.
Štai. „Ženklelis už rūpinimąsi bigliu.
Parodykit savo bigliui meilę ir dėmesį – palepinkit jį, kaip pridera.“
Vėl ramybė ir tyla...
Nekreipk į mane dėmesio, Čarlzai.
Man rytinė repeticija.
Vargeli.
Labas rytas. Miegojau kaip kūdikėlis.
Tai neabejotinai klyksmas žmogaus, kuris atsikėlė stovykloje susivėlęs.
Tokios kūtvėlos dar nebuvau mačiusi.
Daugiau negaliu! Negana to, kad čia nėra TV, dabar dar ir tai?
Nėra jau taip blogai.
Jei tau tai padės, galiu pabandyti iššukuoti.
Šukuojasi?
„Pirmas ir svarbiausias rūpinimosi bigliu aspektas
yra pasirūpinti, kad tavo keturkojis draugas būtų sotus.
Atminkit – sotus biglis yra laimingas biglis.“
Tokį kaltūną gali ištiesinti tik plaukų džiovintuvas.
Junk.
Stipriau!
Dar stipriau!
Jis turi tik du režimus!
Na, nors kiek geriau?
Galvok pozityviai.
Bent jau ne blogiau.
„Rūpinimasis bigliu reiškia, kad tavo keturkojis draugas
būtų atsipūtęs ir linksmas.
Labai svarbi yra švara.
Tai – plaukų ir kailio priežiūra...
nagų tvarkymas...
ir, žinoma, dantų valymas.
„Bet svarbiausias rūpinimosi bigliu aspektas
yra šilta, putota vonia,
kuriai joks šuo negali atsispirti.“
Bandei šukuotis kitu šepečiu?
Bandei šaltį?
Bandei karštį?
Gal eik ir įšok į ežerą?
Gal pats eik ir įšok į ežerą?
Manau, tai buvo nuoširdus patarimas.
Gal ir nebloga mintis.
Ačiū, mano mielas Babu.
Aš nesu jos mielas Babu.
Lik sveikas, kaltūne!
Kaip suprast, kad maudytis – pavojinga?
Net gamta prieš mane nusistačiusi.
Negalėjau nepastebėt tavo problemos, Sele.
Eime į pramogų kambarėlį, aš kai ką sugalvojau.
Po parodijų vakaro čia liko ši skrynia su kostiumais.
Gal rasim ką nors, kas tau padės.
Pabandyk šitą.
Labai oriai atrodai.
Prieštaravimas priimtas.
O kaip šitas?
Bijau, jis kelia nepagrįstų lūkesčių, kad būsiu linksma.
Gal perukas – ne išeitis.
Su ta skrybėle tik dalyvauti rodeo.
Tai beviltiška.
Ir tu slepiesi, Snūpi?
Taip ir maniau, kad rasiu tave čia. Kaip tu?
O kaip tu manai?
Vis viena nesuprantu, ko čia taip nervintis.
Esi susivėlusi. Ir ką?
Stovykloje būnam labai trumpai.
Gaila slapstytis ir nerimauti dėl tokių niekų.
Tau lengva sakyti. Ne tu čia kūtvėla.
Tas tiesa. Bet pažiūrėk.
Viena kūtvėla, dvi kūtvėlos.
Gali juoktis. Aš nepykstu.
O dabar gal jau einam ir nuveikiam ką nors smagaus?
„Nori būt tikru skautu? Kaip nepasiklysti gamtoje.
Tikras skautas privalo įvaldyti pėdsekio meną.
Kitaip tariant, susirasti kelią pagal gamtos ženklus.“
Kur jūsų žemėlapis?
Iš kur žinot, kur einam, jei nėra žemėlapio?
„Vienas iš būdų sužinoti, kur esi – pasilypėti aukščiau.“
Nenorėtum, kad būtų aukščiau?
„Net ir vėjas gali parodyti kryptį.“
Pagaliau pertrauka. Mirštu iš troškulio.
„Jei niekas nepadeda,
galite pasigaminti kompasą. Tereikia vandens,
lapo ir geležinės adatos.“
Adatą reikia įmagnetinti.
„Tikras biglis turi visada kliautis savo galva,
o kartais – nosimi.
Tada tikrai surasi tai, ko ieškai.“
Snūpi, mes tavęs neįvertinom.
Gal čia užkastas lobis?
Regis, didis skautų vadas ir jo būrys
ieško vietos, kur iškelti savo vėliavą.
Ar kada pagalvojai, kaip būtų, jei turėtum normalų šunį,
kuris mokėtų sėdėti ir apsiversti?
Tik apie tai ir galvoju.
„Didžioji aukso karštinė“.
Valio! Prasideda metinė aukso medžioklė.
Kas tai?
Vadovai išslapsto stovykloje aukso spalva nudažytus akmenis.
Mes jų ieškome. Laimi ta komanda, kuri randa jų daugiausiai.
Čia kaip ieškoti Velykų kiaušinių?
Velykų kiaušinių paieškos neturi laimėtojo, Sele.
Pasakė tas, kuris niekada nieko nelaimi.
Laikykis manęs, Linai,
ir auksas bus tavo.
Turiu patikimą sistemą, kaip surasti didžiąją dalį aukso.
Aš irgi. Pamatai auksą, paimi auksą.
Marse, vis dar negaliu patikėti, kad tu nedalyvausi žaidime.
Aš tikrai neliūdėsiu. Turiu knygą apie Klondaiką,
kurią jau seniai norėjau perskaityti.
Apie ką tokį?
Apie Klondaiką, pone.
Garsiąją aukso karštinę, kuri prasidėjo 1896 m. Aliaskoje ir Jukono teritorijoje.
Jukono?
Pirmąkart girdžiu apie kažkokį Jukoną.
„Niekas negalėjo nuspėti, kad pirmi keli gabalėliai aukso,
rasti Klondaike,
sukels tikrą dešimčių tūkstančių žmonių,
norėjusių praturtėti, maniją.“
Labai įdomu.
Nemanau, kad rasi aukso ant to popieriaus lapo.
Tai – stovyklos ir aplinkinės teritorijos žemėlapis.
Suskirsčiau jį langeliais.
Apieškosim langelį po langelio, o apieškotą langelį išbrauksim.
Man tai įtartinai skamba kaip namų darbai.
Drįstu priminti, kad čia vyksta aukso karštinė,
o ne auksinių mergaičių poilsio vakarėlis.
Atsipūsk.
Aš jau žinau, kur bus visas auksas.
Kiekvienais metais vadovai slepia jį tose pačiose vietose –
arba medyje su dreve, arba po įtartina šakų krūva.
Tai panašu į apgaulę.
Aš pasakyčiau, kad tai – mano pranašumas.
Ar ten tik šokoladiniai kiaušiniai, ar yra ir guminukų?
O gal yra šokoladinių saldainių su įdaru? Aš juos dievinu.
Sele, juk sakiau, čia tau ne Velykų kiaušinių paieškos.
Mes ieškome aukso.
Šokoladinių pinigėlių, įvyniotų į auksinius popieriukus.
Šitie irgi skanūs.
„Kai tik pasklido žinia,
kad Šiaurės Vakaruose galima rasti aukso,
laimės ieškotojai iš viso žemyno
ėmė kurti planus, kaip susirast savo lobį.“
Prašau. Pirmoji slėptuvė. Sena ir patikima.
Kas? Kas yra?
Vadovai turbūt sukeitė vietas.
Kaip jie drįsta paversti paieškas tikru iššūkiu?
„Vienų praturtėjimas
sukėlė kitų pavydą.
Taip vadinamoji „aukso karštinė“ ir prasidėjo.“
Kol kas tavo sistema neveikia.
Nesutinku. Ji parodo vietas, kuriose aukso nėra.
Aš pati galiu parodyti tokią vietą – tai mūsų rankos.
Gerai. Regis, supratau.
Ar tikslas yra iškeisti auksinius akmenis į šokoladinius saldainius?
Vargeli.
Žinau, kad tai kažkaip susiję su šokoladiniais saldainiais.
Gerai. Kas čia?
Reikalauju atsakymo. Reikalauju paaiškinimo.
Juk negalima staiga pakeisti vietas, kuriose auksas buvo slepiamas metų metus.
Kur čia įdomumas?
Argi nebūtų įdomiau, jei...
Mažiau kalbų, daugiau darbų.
Pažiūrėk po tuo dygliuotu krūmu.
Visur vieni spygliai.
„Aukso karštinė užvaldė žmonių protus ir nustelbė vaizduotę.
Netrukus draugai atsisuko prieš draugus, kaimynai – prieš kaimynus.
Ore tvyrojo pagieža ir pyktis.“
Mes nieko neradom.
Ir mes.
Negaliu patikėt, kad mano sistema nepasiteisino.
Jei tave tai paguos, aš taip ir maniau, kad tavo sistema nepasiteisins.
Ačiū Dievui, kad baigėsi.
„Kai kuriems išties pavyko suklestėti,
tačiau tikroji aukso karštinės istorija – tai nusivylimas, beprotystė,
neišsipildžiusios svajonės, iširusios draugystės ir nesėkmės.“
Negali būti.
Marsė laimėjo.
Tikrai?
Gal tikrai iš knygų galima pasimokyti.
Gal ir galima, bet neteisinga, kad tie akmenys atsidūrė pas mane.
Siūlau pasidalinti pagrindinį prizą.
O kas yra pagrindinis prizas?
Jei neklystu, kaspinas.
Kaspinas?
- Šito juk nepasidalinsi. - Geriau jau akmenys.
Visų laikų blogiausios Velykų kiaušinių paieškos.
SUKURTA PAGAL ČARLZO M. ŠULCO PIEŠINIŲ SERIJĄ „RIEŠUTĖLIAI“
Išvertė Laima Banionienė
AČIŪ TAU, SPARKI. NIEKADA TAVĘS NEPAMIRŠIM.