„Žiedų mėtymas“.
SPRING LEIKAS
Pastebėjau, kad tavo brolio šuo – truputį ne toks, kaip visi.
Priprasi.
Mano mama – veterinarė,
tad aš puikiai sutariu su šunimis ir myliu juos.
Jam patinka žaisti „atnešk“?
Abejoju, ar jo priprašysi.
Bičiuli! Atnešk. Bėk.
Tau nepatinka žaisti „atnešk“?
Gerai.
Gal tada...
pamėtom žiedus?
Tu pirmas.
Šaunuolis.
Dabar tu, Sele.
Mano tortas! Mano pinjata!
Mano suknelė!
Kieno čia darbas?
Ne, ačiū.
Žiedų mėtymas – lėliukų žaidimas.
Man labiau patinka rimti žaidimai, pavyzdžiui, klasės.
Kaip nori.
Dar kartelį?
Vėl lygiosios.
Sele, tikrai nenori pažaisti?
Tikrai.
Būsiu čia ir lauksiu, kol abu suprasit, koks nuobodus tas jūsų žaidimas.
Žinot, dar pasigailėsit, kad nežaidėt su manim akmenukais.
Vėl lygiosios!
Niekas man nesakė, kad tu toks geras žiedų metikas, Snūpi.
Man reikia patarimo, didysis broli.
Tikrai? Tau reikia mano patarimo?
Klausk.
Labai neišsigąsk, bet vienai draugystei gresia pavojus.
Aišku.
Na, draugystė – sudėtingas dalykas.
Nori patarimo dėl pasitikėjimo?
Užuojautos? Nuoširdumo?
Noriu, kad išmokytum mane mėtyti žiedą.
Aišku.
Vėl lygiosios.
Gerai. Padarom dar sunkiau, sutinki?
Sužiedėjęs riestainis?
Tai buvo vienintelis žiedas, kurį galėjau skubiai rasti.
Gerai, smakrą į viršų.
Nugara tiesi.
Sulenk alkūnę ir kelį.
Kitą kelį.
Atmink, visa paslaptis – rieše.
Ir meti.
Gal prieik truputį arčiau.
Man pavyko. Išmokau mesti žiedą.
Na, šiaip jau būtų ne pro šalį patobulinti metimo...
Ne, aš jau moku. Ačiū, didysis broli.
Jei kada prireiks rimto gyvenimiško patarimo, drąsiai kreipkis.
Esu naudingos informacijos šaltinis.
Šaltinis.
Gerai.
Dabar pasiruošus pažaisti.
Puiku. Mes sugalvojom naujas taisykles.
Dabar mesim atbulom, žiūrėdami į rankinį veidrodėlį.
Nori pirma?
Pamiršau metimo pirštines namelyje.
Metimo pirštines?
Jei noriu įvaldyti žiedo metimą,
turiu mąstyti plačiau, nei mano didysis brolis,
ir kreiptis pagalbos į ką nors kitą.
Nepyk. Žiedo metimas – ne mano žaidimas.
Man patinka tokie žaidimai, kai galima įmesti į ką nors, ne ant ko nors.
Na, žinai, į vartus, į krepšinio lanką.
Vis viena ačiū.
Po galais.
Gal žiedų mėtymas ir visai nieko.
PSICHIATRO PAGALBA – 5 CENTAI
Nori išgirst diagnozę?
Tu bijai sėkmės.
Tai nepanašu į mane.
Pala.
Ar tik ne tu sugadinai mano vakarėlį?
Atėjai ten, kur reikia.
„Žiedų metimas išsivystė iš žaidimo su pasagomis,
nes pasagų reikėjo arkliams, be to, 1876 m. labai trūko geležies.
Žaidėjai vienas po kito...“
Kaip sekėsi mėtyti žiedą?
Siaubingai.
Naomė su Snūpiu žaidžia visą dieną, o aš dar gerai nemoku.
Kas, jei pasidarysiu gėdą?
Važiavau į vasaros stovyklą ne tam, kad būčiau pažeminta.
Kodėl turėtum būt pažeminta?
Todėl, kad Naomė žaidžia gerai, o aš – ne.
Gal ji pradės blogai apie mane galvoti ir nuspręs, kad neturime nieko bendro.
Nespėsiu nė mirktelėti, ir mes – nebe draugės.
Sele, draugystė nereiškia, kad reikia turėt vienodus interesus
ar gerai mokėti vieną ir tą patį dalyką.
Svarbiausia, kokie jausmai jus sieja.
Skamba optimistiškai.
Galbūt.
Bet aš manau, kad jei draugas moka ką nors geriau už tave,
nereikia jaustis atstumtu.
Tai galimybė juo didžiuotis.
Man net į galvą nešovė.
Ačiū, didysis broli.
Štai kur tu.
Taip. Noriu pamėtyti žiedą.
Mes jau prisimėtėm.
Tiesą sakant, mes ieškojom tavęs ir norėjom paklausti, ką tu norėtum pažaisti.
Tikrai? Esi kada žaidusi „eik žvejoti“?
Esu, bet nelabai moku.
Visai nesvarbu.
Aš sutinku.
Snūpi?
Turi devynakių?
Eik žvejoti.
Negali būti.
O tu, Snūpi, turi?
Negali būti.
Atsiprašau, Čakai.
Man tas žaidimas puikiai sekasi.
VADOVAS SKAUTAMS
„Tikras skautas yra kantrus.“
Primink man, kas tas keistas daiktas?
Saulės krosnis.
Pagaminau ją iš dėžės ir folijos.
Ji naudoja saulės šilumą maistui gaminti.
Ką mes čia kepam? Kumpį? Du kumpius?
Aš galvojau apie ką nors iš zefyrų šeimos, pone.
Jie paprastai kepami virš laužo, ar ne taip?
Argi saulė nėra didžiausias laužas stovykloje?
Dabar belieka palaukti.
Nesijaudink. Ilgai neužtruks.
Turėk kantrybės, Snūpi.
Netrukdyk zefyrams kepti.
Suveikė. Jie ruduoja.
Pala.
Tai buvo lapo šešėlis.
Nekreipiam dėmesio.
Negaliu patikėti. Visą dieną laukėm, bet nieko nesulaukėm.
Ką aš ne taip padariau?
Štai ką reiškia prisitaikyti, Snūpi.
Nekepti zefyrai – irgi labai skanūs.
Ką jie ten daro?
Turbūt Snūpis padeda savo būriui užsitarnaut jūreivio ženklelius.
Gal jiems pasakyt, kad ežeras yra ten?
Tikiuosi, jie patys susipras.
„Laiškai namo“.
Sveikas, Snūpi.
Rašai laišką?
„Brangus Spaikai...“
Rašai broliui?
Perduok nuo manęs linkėjimų.
„Apskritaveidis berniukas, kuris mane maitina, siunčia labų dienų.
Noriu papasakoti apie atradimą, kurį padarėme kartu su savo būriu,
besistengdami užsitarnauti skauto kolekcininko ženklelį.
Ėmėme rimtai ruoštis šiai užduočiai, visų pirma
bandydami atsakyt į visiems kolekcininkams svarbiausią klausimą: ką kolekcionuoti?
Konrado pasiūlymas dėl klasikinių mašinų buvo atmestas kaip per brangus.
Harietos pasiūlymas dėl mėnulio uolienų buvo pripažintas nepraktišku.
Vudstokas pasiūlė kolekcionuoti ką nors iš mūsų aplinkos.
Turbūt turėjau jiems tiksliau paaiškinti, ką reiškia „kolekcija“.
Užduotis pasirodė sunkesnė, nei tikėjausi.“
„Mielas seneli, visada sakai, kad be poros gerų batų,
svarbu turėti gerą humoro jausmą.
Na, turiu su tuo susijusią istoriją.
Viskas prasidėjo nuo to, kai vieną rytą susiruošiau išsivalyt dantis.“
Ar čia grietinė?
„Taip ir buvo.
Paaiškėjo, kad aš tapau tipiško stovyklos pokšto auka,
o tą pokštą man iškrėtė mūsų didžiausias pokštininkas Šrioderis.
Neturėjau kitos išeities, kaip tik atsakyti tuo pačiu.“
Nusipirkau juos prieš pat stovyklą.
Kodėl netelpa koja?
Pranklinas.
„Įvertinęs senas geras išdaigas...
ir kvailiojimus...
supratau, kad humoro jausmą reikia ne tik turėti,
bet ir dalintis juo su draugais.“
„Po ilgos ir išsamios diskusijos
apie tai, kas yra kolekcija,
buvom pasiruošę užsitarnaut ženklelius.
Išreikšdami pagarbą savo aplinkai, nusprendėme kolekcionuoti lapus.
Deja, pamiršau visiems žinomą tiesą.
Joks paukštis negali atsispirti šviežios lapų krūvos vilionėms.
Teks viską pradėti iš pradžių.“
„Brangi teta Mariana, stovykloje viskas gerai.
Galima sakyti, mano dėka.
Visi užsiėmimai čia įdomūs.
Kai kurie – ypač.“
Pamišimas dėl mėnulio.
Laukiu nesulaukiu.
Didelio čia daikto.
Sėdėti iki vėlumos ir žiūrėti į mėnulį?
Nesuprantu, kaip tai susiję su užsiėmimu ar su pamišimu.
Bet tai bus supermėnulis, kai Mėnulis priartėja arčiausiai Žemės.
Pasiruošk dangaus kūnų priartėjimo didybei.
Aš pasiruošus.
„Šį vadinamąjį užsiėmimą paįvairinome žaidimais.
Man jie visai patiko,
bet vis viena maniau,
kad žiūrėjimas į dangų buvo per daug sureikšmintas.“
Žiūrėkit.
„Tai, kas iš pirmo žvilgsnio atrodo tik laiko švaistymu,
gali tapti išties ypatingu reginiu – tereikia kantrybės.“
„Po incidento su lapais
mes su skautais nusprendėme kolekcionuoti tai,
kas keltų mažiau pagundų –
kankorėžius.
Konkrečiau, kankorėžius, kurių forma panaši į JAV valstijas.
Bilas rado kankorėžį, panašų į Minesotą.
Harieta surado Jutą, o Vudstokas, Konradas ir Oliveris surado Teksasą,
Oregoną ir Delaverą atitinkamai.
Paaiškėjo, kad kankorėžiai tėra panašūs į kankorėžius.
Dar viena nesėkmė.“
„Brangūs tėveliai, rašau jums todėl, kad taip liepė didysis brolis.
Aš labai trumpai.
Neseniai visi sužinojom, kad rengiamas
stovyklos kino vakaras.“
Tikiuosi, kad tai bus veiksmo filmas.
Tikiuosi, tai bus dokumentika.
Jūs negirdėjot?
Žiūrėsim klasikinį siaubo filmą „Ateivis iš kosminės lagūnos“.
Nemanau, kad mums rodytų ką nors per daug baisaus.
Girdėjau, vienais metais parodė tokį baisų filmą,
kad vienas vaikas iki dabar bijo išeiti iš namų.
Bus įdomu.
Dar nė karto nesu mačiusi siaubo filmo.
Kas, jei aš išsigąsiu?
Toks ir yra jo tikslas.
„Aš susirūpinau.
Juk sunku atsikratyti bailiukės reputacijos.
Laimei, kartu su savo drauge Naome
sugalvojom planą, kaip sustiprinti mano toleranciją baimei.
Buvau pasiruošusi.
Pasirodo, truputį bijoti – visai smagu,
ypač tada, kai visi bijo kartu.
Trumpai tariant, tai buvo vienas smagiausių vakarų.
PS. Atsiųskit man sausainių, geriau – su šokolado gabaliukais.
Bučiuoju, Selė Braun.“
„Taigi, visi mūsų bandymai surinkti kolekciją žlugo.
Žinojau, kad mūsų kolekcija turėtų būti ypatinga,
bet vis nesisekė sugalvoti, kas tai galėtų būti.
Staiga man atėjo nušvitimas.
Supratau, ką galėtume kolekcionuoti,
tiksliau, ką jau kolekcionavome –
prisiminimus.
Prisiminimo negali paimti ar laikyti rankoje,
bet gali jį nešiotis širdyje visą likusį gyvenimą,
todėl prisiminimai yra vertingiausia kolekcija iš visų.“
PAŠTAS
„Tave mylintis brolis Snūpis iš skautų stovyklos.“
SUKURTA PAGAL ČARLZO M. ŠULCO PIEŠINIŲ SERIJĄ „RIEŠUTĖLIAI“
Išvertė Laima Banionienė
AČIŪ TAU, SPARKI. NIEKADA TAVĘS NEPAMIRŠIM.