ТАБІР СНУПІ
«Метання кілець».
ВЕСНЯНЕ ОЗЕРО
Я помітила, що пес твого брата трохи нетиповий.
До нього звикаєш.
Моя мама – ветеринар,
тому переважно я добре ладнаю з собаками і їх люблю.
Він захоче покидати палицю?
Особливо не надійся.
Агов, хлопчик! Ану принеси.
Не любиш бігати за палицею?
Гаразд.
Може...
пометаємо кільця?
Після тебе.
Гарно.
Саллі, тепер ти.
Мій торт! Моя піньята!
Моє плаття!
Хто це зробив?
Ні, дякую.
Метання кілець – дитяча забавка.
Люблю справжній спорт. Наприклад, класики.
Як знаєш.
Хочеш ще раз?
Знову нічия.
Саллі, точно не хочеш з нами?
Так.
Я побуду тут і зачекаю, коли ти збагнеш, яка це нудна гра.
Знай: ти пропускаєш дуже цікаве складання веж з камінців.
Знову нічия.
Снупі, я не знала, що ти мастак у киданні кілець.
Старший брате, потрібна порада.
Невже? Моя порада?
Без питань.
Не хочу на тебе тиснути, але на кону дружба.
Ясно.
Ну, дружбу важко підтримувати.
Потрібна порада про довіру?
Співчуття? Чесність?
Потрібно навчити мене метати кільця.
Добре.
Знову нічия.
Пропоную на цей раз ще більше ускладнити.
Черствий бублик?
Єдине кільце, яке мені вдалося роздобути.
Підборіддя підняте.
Спина рівна.
Зігни лікоть і коліно.
Не це коліно.
Пам'ятай, що сила в зап'ясті.
І кидай.
Мабуть, стань трошки ближче.
Вдалося. Я навчилася метати кільця.
Насправді годилося б відпрацювати...
Це зайве. Дякую, старший брате.
Якщо потрібна буде життєва порада, також звертайся.
Я джерело корисних знань.
Джерело.
Так.
Я готова грати.
Чудово. У нас нові правила.
Наступний кидок ми робимо, стоячи спиною й дивлячись у люстерко.
Хочеш перша?
Я забула в хатині свої рукавички для метання.
Рукавички для метання?
Якщо я хочу добре метати кільця,
то мушу мислити ширше, ніж мій старший брат,
і звернутися до когось іншого.
Вибач. Метання кілець – не моя гра.
Я люблю види спорту, де ти кидаєш у щось, а не над чимось.
Ворота, стойки, баскетбольні кошики.
Ясно, дякую.
Щур тебе.
Може, метання – це таки моя гра.
ПСИХІАТРИЧНА ДОПОМОГА – 5 ЦЕНТІВ
Мій діагноз?
Тебе лякає успіх.
Не схоже на мене.
Хвилинку.
Це ти зіпсувала мені свято?
Ти прийшла, куди треба.
«Метання кілець виникло з метання підков,
бо останні були потрібні коням, а 1876 року була нестача заліза».
«Гравці метають по черзі...»
Як твоє метання?
Жахливо.
Наомі цілий день грається зі Снупі, а я не вмію добре кидати.
Ану ж я осоромлюся?
Я не приїхала в літній табір принижуватись.
А як це тебе принизить?
Бо Наомі грає добре, а я – ні.
Я впаду в її очах, і вона замислиться про все те, у чому ми різні.
Не встигну й моргнути, як ми перестанемо дружити.
Саллі, суть дружби не в тому, щоб мати однакові інтереси
й ідентичні сильні сторони.
А в тому, як ви почуваєтеся разом.
Це якось оптимістично.
Можливо.
Та мені здається, що коли друг щось робить добре,
це не привід віддалятися.
Це можливість за нього порадіти.
Я про це так не думала.
Дякую, старший брате.
Он де ти.
Так. Я готова до метання кілець.
Ми вже не граємо.
Ми шукали тебе, що запитати, у що хочеш грати ти.
Справді? Умієш грати в «Рибку»?
Так, але не дуже добре.
Це неважливо.
Тоді я за.
Снупі?
Маєш дев'ятку?
Лови.
Не може бути.
А ти, Снупі?
Не може бути.
Вибач, Чак.
У цій грі я ніколи не промазую.
ПОСІБНИК БІГЛЯ-СКАУТА
«Біглі-скаути терплячі».
Нагадай, що це за штуковина?
Це сонячна піч.
Я змайструвала її з коробки й фольги.
Вона готує їжу на сонячному теплі.
А що ми запікаємо? Шинку? Дві шинки?
Я схиляюся до маршмелоу, сер.
Хіба їх переважно не смажать на багатті?
А чи сонце не найбільше у світі багаття?
Лишається лише чекати.
Не переживай. Багато часу це не займе.
Снупі, будь терплячий.
Під наглядом маршмелоу ніколи не смажиться.
Вдалося. Вони темніють.
Стоп.
Просто тінь від листка.
Нічого.
Не віриться. Ми цілий день чекали, і нічого не сталось.
У чому я помилилась?
Оце я розумію адаптація, Снупі.
Несмажені маршмелоу так само смачні.
Що вони роблять?
Мабуть, Снупі допомагає загону здобути вітрильний значок.
Сказати йому, що озеро там?
Самі розберуться.
«Листи додому».
Привіт, Снупі.
Пишеш листа?
«Дорогий Спайк...»
Пишеш своєму братові?
Передавай привіт.
«Круглоголовий, який мене годує, передає привіт.
Хочу розповісти тобі про наше з загоном відкриття
в процесі здобуття значка колекціонера.
Ми серйозно підійшли до завдання,
поставивши собі запитання справжнього колекціонера: що саме нам збирати?
Пропозицію Конрада про класичні машини визнали надто дорогою».
«Варіант Гаррієта з місячними каменями визнали непрактичним».
«Вудсток запропонував щось з довколишніх предметів.
Мабуть, слід було пояснити їм значення слова "колекція".
Усе виявилося складніше, ніж здавалось».
«Дідусю, ти завжди казав, що, за винятком хорошого взуття,
нема нічого важливішого за добре чуття гумору.
Маю про це історію.
Усе почалося з того, що якось уранці я чистив зуби».
Це що, сметана?
«Так і було.
Я став жертвою класичного табірного розіграшу,
який влаштував наш король пустощів Шредер.
Я не міг лишити це без відповіді».
Я ж купив їх перед табором.
Чому вони не налазять?
Пранклін.
«Я зрозумів, що в розіграшах...
чи в дуркуванні...
добре не просто мати чуття гумору.
Добре мати, з ким його розділити».
«Після тривалої й пізнавальної дискусії
про значення слова "колекція",
ми були готові здобути значок.
На знак поваги до середовища ми вирішили збирати листя.
На жаль, я забув просту істину».
«Жоден птах не встоїть перед свіжою горою листя.
І знову спочатку».
«Дорога тьотю Меріен, у таборі все добре.
І здебільшого завдяки мені.
Тут чимало цікавих занять.
Деякі – особливо».
Місячне божевілля.
Дуже його чекаю.
Теж мені.
Не спати допізна, щоб дивитися на Місяць?
Не думаю, що це підпадає під визначення заняття чи божевілля.
Це супермісяць, який можна побачити, лише коли він дуже близько до Землі.
Готуйся до величі небесної близькості.
Я готова.
«Це так зване заняття доповнили іграми».
«Ігри були веселі,
але все одно забагато шуму
як на вечір споглядання каменюки в небі».
Ура!
Дивіться.
«Часом те, що здається гаянням часу,
приємно дивує, якщо дати йому шанс».
«Після випадку з листям
ми з біглями-скаутами вирішили збирати те,
що не манитиме в нього стрибнути –
соснові шишки.
А точніше шишки, які формою нагадують американські штати.
Білл знайшов шишку, схожу на Міннесоту.
Гаррієт знайшов Юту, а Вудсток, Конрад і Олів'є – Техас,
Орегон і Делавер.
Виявилося, що соснові шишки найбільше нагадують інші соснові шишки.
Знову промах».
«Мамо й тату, пишу вам, бо старший брат сказав, що треба.
Я коротко.
Нещодавно ми з друзями дізналися,
що нас чекає кіновечір».
Надіюся, це буде бойовик.
Надіюся, що це документалка.
Ви не чули?
Це буде класичний фільм жахів «Воно родом з космічної лагуни».
Нам точно не покажуть нічого страшного.
Я чула, що одного року був такий страшний фільм,
що хтось потім боявся виходити надвір.
Буде класно.
Я ще ніколи не бачила фільмів жахів.
Ану ж я злякаюсь?
У цьому й суть.
«Я непокоїлась.
Важко позбутися репутації страхополоха.
На щастя, ми з подругою Наомі
придумали, як зробити мене менш лякливою».
Бу!
«Я готова».
«Виявилося, що трохи лякатися буває весело,
особливо в товаристві».
«То був найкращий вечір за ціле літо.
P.S. Будь ласка, пришліть печива з шоколадними крихтами.
З повагою, Саллі Браун».
«Поки що наші спроби зібрати колекцію були невдалі.
Я знав, що колекціонувати слід щось особливе,
та ми ніяк не могли придумати, що саме».
«І тоді до мене прилетіла ідея.
Ми могли колекціонувати те,
що вже й так почали збирати:
спогади.
Спогад не можна підняти й потримати в руках...
але його можна носити в серці до кінця твоїх днів,
а тому спогади – найцінніша з усіх колекція».
ПОШТА
«З табору "Весняне озеро", твій люблячий брат Снупі».
ЗА «ДРІБНОТОЮ» ЧАРЛЬЗА ШУЛЬЦА
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська
ДЯКУЮ, СПАРКІ. НАВІКИ В НАШИХ СЕРЦЯХ.