SNOOPY NA TÁBOŘE
Asi si dnes zapíšu badminton.
Co ty, Karlíku?
Co je tohle?
Přihláška na výcvik astronautů.
To mi k táboru nesedí.
Zůstanu u toho badmintonu.
„Sonin zub.“
Koukněte na ten toast.
Rovnoměrně namazaný máslem, dokonale rozprostřený džem.
Dobrá práce. Musím se pochválit.
Až tak špatný není.
Vypadl mi zub.
To je pěkně tvrdý džem.
Dobrý?
Bezvadný!
Navštíví mě zoubková víla.
Z cesty.
Prochází holka bez zubu.
Snoopy, už to víš?
Vypadl mi mléčný zub.
Už to víte, že mi vypadl zub?
Proslýchá se to.
Kolikpak za to teď asi zoubková víla dává?
- Je to přední, nebo zadní zub? - Zadní.
Za ty dostaneš víc, protože koušou hlavně ony.
To mě nenapadlo.
Většinou mi víla dává jen niklák, ale z tohohle může kápnout čtvrťák.
Ten zub je zlatý důl.
Jo, ale jen pokud jsi té víle napsala zdejší adresu, než jsi odjela.
Jak to myslíš?
Jak jinak by tě ta víla našla?
Já myslela, že ho dám pod polštář a víla bude vědět, kde ho najde.
Ale jak? Vždyť to není Santa Claus.
Má čas si o všech dělat záznamy, protože dělá jen den v roce.
A pomáhají mu skřítci.
Ani tohle mě nenapadlo.
Proto doma vždycky nechávám adresu, kam jedu.
Je to tak.
Když jede k babičce, na dívčí večírek a tak.
Je to rozumný!
To je konec!
Mohla by sis ho odvézt domů a dát ho pod polštář až tam.
Nechci, aby klesl na ceně.
A nechceš víle napsat adresu našeho tábora?
To je ono! Začni psát, bratře.
Drahá zoubková vílo, chci tě informovat o změně adresy,
protože mi vypadl zub a nechci, abys byla zmatená.
Zadní zub teď prý vykupuješ za čtvrťák,
ale když mi dáš pět nikláků, dva deseťáky či pět pencí...
Asi by ses měla držet té adresy.
Pravda.
Jsem v táboře Spring Lake, chatka B, první postel u okna vzadu.
Srdečně zdravím a tak dál. Soňa Braunová.
Hned ho pošlu.
Ty jsi ten nejlepší bratr.
Čtvrťák je plno peněz.
Musím vymyslet zodpovědný finanční plán.
Moment, já nevím, kde ta víla bydlí.
Kam to mám poslat?
Přijít o zub neznamená, že se ztratil.
Soňa ho pořád má.
Mám zoubkové víle poslat dopis, ale neznám její adresu.
Nechci Soňu zklamat.
Myslíš na to, na co já?
Ne, Snoopy. Dám ti čtvrťák,
ty zastoupíš zoubkovou vílu a vyměníš ho za Sonin zub.
Výměnou za psí pamlsek?
Tak.
Teď stačí, když usnu, a víla se už o to ostatní postará.
Ale co když neusnu? Co když budu vzhůru celou noc?
Co když...
Tak, Snoopy.
Stačí, aby ses tam vkradl, vyměnil to a nikoho nevzbudil.
Rozumíš?
Tohle je můj jediný čtvrťák, tak buď opatrný.
Je dobrý pocit dělat něco pro druhé.
Díky, příteli.
Už se těším, co na to Soňa zítra řekne.
Víla tu byla.
Psí pamlsek?
To je nehoráznost.
To je neslýchané. Budu ji žalovat.
Co jsem jí udělala, že mi takhle ukřivdila?
Chtěla jsem drobásky, ne pamlsky.
Ještě k tomu psí.
Určitě to je mýlka.
Piš!
Drahá zoubková vílo, dostala jsem tvůj „dar“ za vypadlý zub.
Když začnou vypadávat mléčné zuby, člověk dospívá.
A rozhodně si dospělejší připadám.
Dospěle a oklamaně.
Naprav to!
S pozdravem Soňa Braunová.
Snoopy, dal jsi to Soni špatně.
Připomínám, že je v sázce dětská víra ve férovost a nadpřirozenost.
Vyměnil jsi to?
A kde máš ten čtvrťák?
Co budeme dělat?
Pod Sonin polštář něco dát musíme.
Dlužní úpis?
Podepsaný zoubkovou vílou?
Věřili byste tomu?
Rukou psaný dlužní úpis od víly je lepší než čtvrťák.
Nechám si ho.
Kdo jiný má podpis zoubkové víly?
Zarámuj si ho.
Skvělý nápad.
Ale výplatě 25 dolarů bude těžké odolat.
Dvacet pět dolarů?
Neměl jsem psa pověřit umístěním desetinné čárky.
PŘÍRUČKA
„Bíglí skaut je... šikovný.
Příroda.
Její krása a klid je věčná.
Tak trvalé bohužel není vše.
Ale šikovný Bíglí skaut si vždy poradí.
Když je Bíglí skaut šikovný, opraví cokoliv.“
Šup.
To se počítá.
Můj donut.
Teď je to jen obyčejná kobliha.
Dobrý bože.
„Pamatujte ale, že kdo je šikovný, nemusí nutně spravovat vše.
Co není rozbité, to není třeba spravovat.“
„Žvýkačkové dilema.“
To je ale trapný výjev!
Co týmová práce? Co spolupráce? Jednota?
V tvé příručce o tom určitě něco bude.
Tady je to normálně napsané.
„Týmová práce je základem každé dobré skautské skupiny.“
Tu kartičku s Joem Shlabotnikem tady musím mít.
Hele.
Balení žvýkaček a tři tam ještě jsou.
Moc bych je neukazoval, když jich máš málo.
Poslední žvýkačka se tady vyžvýkala před několika dny.
Máš ceněnou komoditu.
Je to žvýkačka. Co je na ní...
Pardon, ale slyšel jsem, jak tady šustí obal od žvýkaček?
Možná jsem se spletl.
Slyšel jsem, jak si tady někdo oddechl?
„Týmová práce vyžaduje soustředění se na ostatní.
Začněte to trénovat pomocí prostého očního kontaktu.“
Nechápu, že ty žvýkačky nosíš v kapse.
Nevěřím, že po nich všichni prahnou tak, jak tvrdíš.
Mluvíte o žvýkačkách?
Někdo je má?
Karlík má žvýkačky!
Snad jich máš dost a podělíš se.
No jistě.
Je to přece náš Chuck.
No, vlastně mám jenom tři.
- To by nešlo. - No tak.
- Chceme žvýkačky. - Klid.
Tohle dilema má jasné řešení.
- Ano? - Jo.
Musíš si z nás vybrat dva oblíbence, s nimiž se podělíš. Snadné.
- Moment. - Ano.
- Nepokaz to. - Bezva.
- Dobrý. - Fér.
Dobrý bože.
„Týmová práce je o důvěře.
Při řádném dohledu a dobrém provedení
je pád důvěry skvělý způsob, jak skupinu sjednotit.
Uvolněte se a spadněte do rukou vašeho týmu.
Je to ukázka důvěry a kamarádství.“
O těch tvých žvýkačkách už básní celý tábor.
Ani mi nemluv.
Nezávidím ti, že musíš vybrat, kdo dostane tu poslední.
Soňo, mám navíc dvě.
Jasně, ale jednu dáš mně, takže už ti zbude jen jedna.
Máš v plánu se podělit se mnou, že?
Se svojí jedinou sestrou. S rodinou.
Určitě jednu dostanu já.
Musím si to promyslet.
Jsem rodina, možná na to mám i právo!
Už jde.
Nemáš nové tričko, Karlíku? Sluší ti.
Nemáš nějaký nový účes?
Mám pocit, že jsou milí jen kvůli těm žvýkačkám.
Možná jsem jen cynik.
Ahoj, žvýkačko.
Chucku, tady.
Jak se máš?
Nic moc.
Asi za to trochu můžu já.
Omlouvám se ti.
Díky. Toho si vážím.
Lidi dokážou být falešní, když něco chtějí.
Udělej si to snadný.
Dej tu žvýkačku prvnímu, koho uvidíš.
A začni teď.
Právě teď.
V tuhle chvíli.
Chci tu žvýkačku.
- Ani náhodou. - Mě má rád.
- Dá ji mně. - Mně!
Tohle se nedá!
Kéž bych ty žvýkačky nenašel!
„Týmová práce spočívá v komunikaci a společném cíli.
Zkuste vedoucímu zavázat oči a navádět ho přes překážkovou dráhu pomocí hlasu.
Klíčové je nemluvit jeden přes druhého.
Týmová práce nemůže být nucená.
Bíglí skauti se stanou týmem,
když neshody dají stranou a spolupracují.
A nic tým nesblíží tak jako společný cíl.“
Co mám dělat?
Ať si vyberu kohokoliv, většina bude zklamaná.
Je to neřešitelná situace.
Ale to je prostě život.
Nejde uspokojit všechny.
To je ono!
- Žvýkačky nikde. - Nemáš je ráda.
Pozor, vážení.
Musím vám něco oznámit.
Ticho, všichni.
Můj drahý, milý bratr, který by se nevyhýbal rodinné povinnosti,
se už rozhodl, co se žvýkačkami udělá.
Ano.
Zbavil jsem se jich.
Co prosím?
Zbavil jsem se jich.
Žvýkačky nejsou. Nedostane je nikdo. Ani já.
Přišlo mi lepší, abychom byli všichni zklamaní,
než abychom si záviděli. I když se na mě všichni naštvete.
- Má pravdu. - Hezky.
- Pravda. - K čemu žvýkačky?
To je machr.
Občas si říkám, že svět by takových Karlíků potřeboval víc.
Co jsi s nimi nakonec udělal?
NA MOTIVY KOMIKSU
Překlad titulků: Karel Himmer
DÍKY, SPARKY. VZPOMÍNÁME.