„Vasaros draugai“.
Sveika, Sele, mes einam į paplūdimį. Nenori kartu?
Gal vėliau. Dabar ieškau Naomės.
Mačiau ją einant link stovyklos telefono.
Ačiū.
Taip, mama, valausi dantis.
Žinau. Jau greitai būsiu Nydlse.
Negaliu patikėt, kad stovykla baigiasi.
Stovykla baigiasi.
Sele, gal padėsi mums nupiešti atsisveikinimo plakatą?
Atsisveikinimo plakatą?
Turiu įdomesnių reikalų nei galvoti, kad baigiasi stovykla.
Negali būti.
Jei persigalvosi, mes būsim čia.
Ir baigiamasis akcentas.
Po galais.
Čarli Braunai,
esi vienintelis, kurį pažįstu, galintis ištaškyti dažus kaip rašalą.
Dabar teks pradėti iš naujo!
O raudonų dažų daugiau nebeturim.
Manau, sandėliuke yra pakankamai raudonų dažų.
Aš atnešiu.
Sveikas, Snūpi. Kam tau viso to reikia?
Na, buvo malonu pasimatyt.
Įdomu, kur tie raudoni dažai?
Aš dar nepasiruošusi atsisveikinti.
Kas čia per stovykla?
Iš pradžių mums sako, kad bus smagu, kad susirasim naujų draugų,
o tada išmuša pagrindą iš po kojų ir liepia važiuot namo.
Brošiūroje neparašyta, kad daugiau niekada nematysi savo draugų.
Reketas, daugiau nieko.
Sveika, Sele. Ką tu?
Truputį pažaidžiau.
Gal nori pasivaikščioti?
Norėjau su tavim pasikalbėti.
Negaliu.
Padedu didžiajam broliui piešti plakatą.
Smagu. Ir aš galiu padėti.
Tai, galima sakyt, šeimyninis užsiėmimas.
Juk žinai, kaip būna su tais plakatais.
Žiūrim, ką turim. Saulėtekio, spanguolių, raudonmedžio raudona.
Kas galėjo žinot, kad yra tiek daug raudonų spalvų?
Rudai raudona.
Vargeli.
Gal per langą?
Regis, užstrigome. Bet nebijok.
Manęs laukia Franklinas ir Liusė,
tad jie netrukus ateis manęs ieškoti.
Galvoji tą patį, ką ir aš?
Apie ledus?
Būtent.
Va čia tai pilis. Ir pastačiau ją vienų viena.
Tik pažvelkit. Didinga, įspūdinga,
vieniša, negyvenama.
Na ir kas, kad daugiau niekada nebepamatysiu Naomės?
Kaimynystėje gyvena daugybė vaikų,
su kuriais galiu draugauti.
Taip ir yra. Tiesiog susirasiu naują geriausią draugę.
Kas nors tikrai netrukus pasirodys.
Kad nebūtų nuobodu laukti, galėtume kuo nors užsiimti.
Čia daugybė įdomių dalykų.
Žiūrėk, čia krūva senų dėlionių.
Galėtume kurią nors sudėlioti.
Smagu.
Norėčiau praleist daugiau laiko su tavim.
Kodėl ne, maže?
Mesk man kamuoliuką ir nepagailėk pipirų.
Žinai, kam patinka pipirai?
Naomei. Ji ant visko jų beriasi.
Ant keptų bulvyčių, ant kiaušinių, ant makaronų.
Atsiprašysiu.
Gal atiduosi kamuoliuką?
Tai užtruks.
Čia aš?
Taip. Du geri draugai muzikuoja.
Naomei patinka muzika.
Dabar tu.
Astronautas Čarlis Braunas raportuoja vadui Snūpiui. Girdi mane?
Jei nori iš tikrųjų pasimėgauti sumuštiniu su kukuliais,
nesijaudink, kad išsiterliosi marškinėlius.
Naomei patinka marškinėliai!
Nežinojau, ar man patiks stovykloje,
bet niekada nemaniau, kad bus taip liūdna iš jos išvažiuoti.
Taip ir maniau, kad būsi čia.
Jei tavęs nepažinočiau, pagalvočiau, kad manęs vengi.
Atleisk man, Naome.
Tiesiog stovykla baigiasi,
o aš negaliu susitaikyti su tuo,
kad mes nebebūsim draugėmis.
Ką? Kodėl?
Mes gyvenam toli viena nuo kitos.
Girdėjau, kaip kalbėjai telefonu. Džiaugeisi, kad greitai važiuosi namo.
Ir...
Taip, kad visiems galėčiau papasakoti, kaip smagiai leidau laiką su nauja drauge.
Todėl ir ieškau tavęs visą dieną.
Kad pažadėtume, jog būsime draugėmis amžinai.
Kokia aš kvaiša.
Nekalbėk taip apie mano draugę.
Taigi, draugės amžinai?
Draugės amžinai.
Žinai, Liuse,
mes niekad nebuvom su tavim tik dviese. Man visai patinka.
Galime padėkoti Čarliui Braunui už jo žioplumą.
- Nepyk, Čarli Braunai. - Mes užsimiršom.
Nieko tokio.
Mes turėjome ką veikti.
Tiesa, Snūpi?
Buvo visai smagu pabūti dviese –
tik tu ir aš.
Bet tau reikėtų grįžti į stovyklą.
VADOVAS SKAUTAMS
„Nori būt tikru skautu?
Ištvermė.
Kalbant apie vadovavimą skautų būriui,
aiškus tikslas arba uždavinys tėra pirmasis žingsnis.
Svarbiausia tą tikslą pasiekti.
O tai reikalauja ištvermės –
nuolatinių pastangų įveikiant bet kokią kliūtį.
Ar tai būtų lietus,
akmenuota teritorija
ar kas nors netikėto.
Tikras skautas
niekada neišsigąsta
nė atokiausių vietų, kur dar niekas nebuvo įkėlęs kojos.“
Sveikas, Snūpi.
„Ir visas užduotis atlieka
džiaugsmingai ir entuziastingai.
Pademonstravęs ištvermę,
tikras skautas gali nuoširdžiai džiaugtis savo pastangų vaisiais.“
Na, pone, dienos stovykloje suskaičiuotos. Tau patiko vasara?
Taip. Nors kartais pagalvoju, kad stovykla šiek tiek pervertinama.
Kaip suprasti?
Nieko nesakau, buvo smagu,
bet nepatyriau nieko, ko negalėjau patirti likusi namie.
Buvau neteisi.
„Paskutinė diena stovykloje“.
Negaliu patikėt, kad šiandien – paskutinė diena stovykloje.
Ką darysim? Paplaukiosim? Eisim žvejoti?
Žaisim „užgrobk vėliavą“? Kepinsim zefyrus?
Žaisim krepšinį? Pasiirstysim valtele?
Darysim viską!
Sveikas, Snūpi. Matau, tu puikios nuotaikos.
Čia ženkleliai, kuriuos užsitarnavo tavo būrys?
Dabar jūsų tikrai neišmes iš skautų organizacijos.
Regis, užlenktas apatinis lapo kampas.
Nenoriu tavęs nuliūdinti, Snūpi,
bet, regis, jums trūksta vieno ženklelio.
Čia parašyta taip:
„Jei būrys neužsitarnauja minimalaus ženklelių skaičiaus,
jis netenka oficialaus skautų būrio statuso.“
Neprarask vilties, Snūpi. Išvažiuojam tik rytoj.
Tavo būrys dar turi laiko užsitarnauti tą paskutinį ženklelį.
Tau pavyks, Snūpi. Sėkmės.
Jam jos prireiks.
Prabėgo dar viena vasara stovykloje.
Ir, kaip visada, nieko gero nenuveikiau.
Nė vieno kaspino ar apdovanojimo. Nebuvo apie ką rašyti namiškiams.
Tai apie ką jiems rašydavai?
Dažniausiai apie orą.
Nemanau, kad buvimo stovykloje tikslas yra kažkokie pasiekimai.
Manau, kad tikslas yra patirtys.
Tau lengva sakyti.
Tavo skulptūra iš kankorėžių užėmė pirmą vietą rankdarbių mugėje.
O mano Džo Šlabotnikas iš kankorėžių neturėjo jokių šansų.
Negali kaltint savęs, kad tau pritrūko laiko ir nespėjai baigti.
Jis baigtas.
Tikriausiai pats kaltas, jog tikėjausi, kad viskas bus kitaip.
Jaučiuosi nevykėliu.
Liaukis, Čakai.
Nieko nepasiekei stovykloje.
Ir ką?
Jei atvirai, manau, kad visuomenė pernelyg sureikšmina asmeninius pasiekimus.
Gal tu ir teisi.
Linas irgi sakė, kad stovyklos esmė – patirtys.
Bent jau visur dalyvavau, ar ne?
Ar ne?
Atsiprašau, Čakai. Ką sakei?
Užsigalvojau skaičiuodama savo pirmos vietos apdovanojimus.
Kas čia vyksta?
Segam nuotraukas su įsimintiniausiomis akimirkomis stovykloje.
Padėsi mums?
Gal nors tai mane pradžiugins.
Čia nuotrauka, kai laimėjau varžybas „nešk kiaušinį“.
Aš tų varžybų taip ir nebaigiau. Sudaužiau kiaušinį ir sulaužiau šaukštą.
Nuotrauka iš žvejybos varžytuvių.
Mano meškerė įstrigo medyje.
Čia kepėm dešrainius.
Čia marginom marškinėlius.
Pameni, kai čiuožinėjom vandens slidėmis?
Ši nuotraukų lenta – ne kas kita, kaip paminklas mano nesėkmėms.
Iš nuotaikos sprendžiu,
kad tavo būrys neužsitarnavo reikiamo skautų ženklelių skaičiaus.
Apgailestauju, bičiuli.
Jei tave tai paguos, aš irgi jaučiuosi nevykėliu.
Tu nesi nevykėlis, Čarli Braunai.
Tai, kad nieko nelaimėjai,
nereiškia, kad nieko nepasiekei.
Čakai, kai aš bijojau nerti, tu mane padrąsinai.
Kai tapau vadove dienai, tu paskatinai mane būti savimi.
Nepasidavei tol, kol nenukėlei stovyklos vėliavos iš medžio.
Tu padėjai dantukų fėjai surasti mane stovykloje.
Tu mums priminei, kad skaniausia pica yra ta, kuria pasidalini su kitais.
Man tai tu nieko nepadarei.
Tik visada buvai šalia, kai prireikdavo draugo.
Laimėjimas tėra akimirka, Čarli Braunai.
O geri darbai išlieka amžiams.
Už Čarlį Brauną,
kuris mus išmokė, kad pagalba draugui yra didžiausias pasiekimas iš visų.
Valio!
„Skautas vadovaujasi įvairiomis vertybėmis,
bet svarbiausia jų – draugystė.
Tikras draugas gerą dieną paverčia dar geresne,
o blogą – pakenčiama.
Draugystė yra džiaugsmas, įkvėpimas ir dovana visam gyvenimui.
Todėl draugystės ženklelis
yra garbingiausias iš visų, kuriuos gali užsitarnauti skautas.“
Manau, pirmoji buvimo jaunesniąją vadove vasara buvo labai sėkminga.
Buvai jaunesniąja vadove?
Neoficialiai.
Tai, kad pati sugalvojau šias pareigas, dar nereiškia, kad jos nebuvo svarbios.
Snūpi!
Sveikinu, kad išgelbėjai būrį, bičiuli.
Nė minutės tavim neabejojau.
Na, pasimatysim namie, Snūpi.
SPRING LEIKAS
SUKURTA PAGAL ČARLZO M. ŠULCO PIEŠINIŲ SERIJĄ „RIEŠUTĖLIAI“
Išvertė Laima Banionienė
AČIŪ TAU, SPARKI. NIEKADA TAVĘS NEPAMIRŠIM.