Lūdzu, Žilija. Tikai uz pāris stundām.
Madāma de Merteija, kungs.
Lūdzu, apsēdieties, madāma.
Vai atpazīstat šo dokumentu, madāma?
Vai jūs varētu to izlasīt?
-Ko? -Lasiet.
"Visvarenā Dieva priekšā šajā dienā, 1745. gada 17. martā,
es par vīru apņemu Lisjēnu Bokaijū, kurš dzimis 1723. gada 23. jūnijā
un strādā par arāju." Tās ir muļķības.
Es piekrītu.
Ir noteikts, ka Lisjēns Bokaijū nemaz nepastāv.
Mums ir aizdomas, ka šis Bokaijū patiesībā ir vikonts de Valmons.
-Jūs viņu pazīstat, ne tā? -Viņa tante ir mana draudzene.
Mums arī ir aizdomas, ka vikonts ir bēdīgi slavens libertīnietis.
-Vai zināt, kas ir "libertīnietis"? -Minēšu, ka tas saistās ar brīvību.
Ar brīvību, jā. Brīvību samaitāt, maldināt un pamest.
-Paraksts līdzinās manējam, bet... -Protams.
Jūs visu varētu zaudēt, madāma.
-Kāds piesavinājies manu vārdu... -Jūs visu varētu zaudēt.
Laulību ar marķīzu de Merteiju -
savienību, kas jūs darījusi bagātu un cienījamu, pirms kuras notikusi šī.
Vēlos jums darīt zināmu, ka dziļi sirdī esmu drošs par jūsu nevainību.
Ticu, madāma, ka esat kļuvusi par izcili pastrādāta nozieguma upuri;
nozieguma, kurā upuris beigās aizstāv savu varmāku.
Es nonācu pie secinājuma,
ka jūsu daba jūs padarīja par ideālu mērķi pieredzējušam ļaundarim.
Es uzskatu, ka šobrīd
jūs uzskatāt, ka Valmona nodošana nozīmētu sevis nodošanu.
Jūs nodotu savas cerības, savas degsmīgās atmiņas...
Vibrācijas, ko tās atstājušas jūsu ķermeņa daļās.
Tādas ir manas domas, madāma.
Ņemot to vērā, man jums ir jautājums.
Tagad visa jūsu nākotne
ir atkarīga no jūsu vēlmes atklāti atbildēt uz šo jautājumu.
Ja ne skaļi manis priekšā,
tad vismaz savā sirdī.
Madāma marķīze de Merteija,
vai jūs esat iemīlējusies Valmonā?
Paldies. Madāma.
-Kāds bija tiesnesis Turvēls? -Nejauks.
Ak tā? Tieši pretēji - esmu dzirdējusi, ka viņš ir iejūtīgs.
Viņš ir garlaicīgs, nožēlojams inkvizitors.
Jūsu liktenis ir šī kaitēkļa rokās.
Runā, ka viņš stipri mīlot savu sievu.
Mums jātēmē uz to.
Neraizējieties.
Vīrieši vienmēr ir vāji - jo sevišķi šis inkvizitoriņš.
Dārgais vikont...
Tev kaut kādā veidā ir nozagts dokuments,
kurš šodien varētu mūs novest pilnīgā postā.
Runā, ka viņa esot dievbijīgāka nekā karmelītu mūķene.
Tikai tevi var vainot tajā, ka es parakstīju to papīru,
ka tu to paturēji kā apliecinājumu...
Āmen.
...un ka to nozaga.
Šodien es tev dodu iespēju sasniegt neiespējamo -
kļūt par leģendu un labot savas kļūdas.
Tavai cienījamajai tantei izdevās iepazīties ar madāmu de Turvēlu.
Viņa ir dziļi reliģioza sieviete. Tā ir mani apdraudošā tiesneša sieva.
Ceru, ka tu jau visu saprati.
Tev būs jāpavedina madāma de Turvēla,
kas pazīstama ar savu tikumību, lai neitralizētu viņas vīra darbības.
Šīs operācijas panākumi prasīs tavas virtuozākās prasmes
un nevainojamu tempu.
Ceru, ka šis uzdevums tev būtu pa spēkam.
Angļu alkatība būs viņu posts.
Viņi uzskata, ka pirmiedzīvotājus var nopirkt, nevis pārliecināt.
Madāma de Turvēla tikko izdomāja iniciatīvu,
kas man šķiet īpaši uzticīga mūsu uzskatiem Jaunfrancijā.
Es dalījos šajā iniciatīvā ar patieso mērķa sabiedroto, Abi Montverdjē.
Nevaru sagaidīt, kad uzzināšu vairāk.
Pateicoties jezuītu misijām
Bībele jau teju 100 gadus ir pārtulkota vendatu valodā.
Mūsu indiāņu brāļiem gan trūkst vienkāršas ikdienas lūgšanu grāmatas.
Atvainojiet, madāma. Vai neiebilstat?
Es zinu tikai Kristus dzimšanas dziesmas sākumu.
Nē, madāma. Lūdzu.
Bravo! Bravo!
Pirms uzbrūc, nevilcinies glaimot. Tas pastiprinās viņas ciešanas.
Madāma, es vēlos izteikt visdziļāko apbrīnu.
Kamēr dziedājāt, es noticēju, ka saprotu to savādo valodu.
-Tavs mērķis būs vienkāršs. -Tomēr...
-Aizskar viņu ar vārdiem. -Jā?
-Ja ļausiet... -Lai viņa apšauba savu ticību.
Kas man jums jāļauj, mesjē vikont?
-Vai drīkstu būt atklāts? -Lūdzu.
Radi vieglu traucējumu.
Nē, tas nav iespējams.
Es baidos, ka būtu rupjš. Marķīzes priekšā es tā nevaru.
Tā kā madāma de Turvēla to lūdz...
Uz priekšu.
Kāpēc jātulko mūsu lūgšanas, ja varam mācīties viņējās?
Es dzirdēju, ka viņi dzīvo brālīgi, pieticīgi, mierā ar dabu.
Vai mēs patiesi esam tuvāki Kristum nekā viņi?
Protams, tavā attieksmē nedrīkst parādīties patika.
-Mums viņi jāciena, bet... -Bet?
Vai varenais vendatu virsaitis Kondiaronks jāsadedzina,
jo viņš nosauca Kristu par "Varenā gara dēlu"?
Es lasīju arī mesjē de Laontāna dialogus.
Un ko par tiem domājat?
Vendati ir cienījami, bet viņiem trūkst...
Dogmas un patikas pret sodīšanu.
Es tā neteicu un nedomāju.
Un ko jūs domājat, madāma?
Es nevēlos ar jums strīdēties, mesjē.
Jūtot tavu nicinājumu, redzot tavu vienaldzību,
viņa saindēsies ar indi, kuru pastiprinās kauns.
Tā būs nemanāma.
Tu būsi ienīsts, un tādēļ tu pastāvēsi.
Acīmredzams, ka viņam viņa patīk.
Mūsu mērķis ir panākt, ka viņš iepatīkas viņai.
Marķīze, nāciet šeit.
Kas jums vainas?
Jūsu izdzīvošana ir atkarīga no tā, vai manam radiniekam
-izdosies apburt de Turvēlu. -Es zinu.
Jūs esat trausla.
Es zinu, ka karojat ar vīriešiem, bet ne kādu konkrēti.
Ja vien nekarojat ar sevi.
Lai cīnītos ar brīvības baisāko ienaidnieku - greizsirdību.
-Es nemīlu jūsu radinieku. -Pierādiet to.
-Ko? -To, ka joprojām esat brīva.
Un kā?
Šovakar esmu uzlūgusi dažus draugus uz mazo paviljonu.
Nevienam jūs nevajadzētu redzēt tik trauslā stāvoklī.
Šovakar vēlos redzēt, kā šis ķermenis svīst un gavilē.
Lai visa Parīze zinātu, ka Izabella de Merteija,
cienījamā marķīze un libertīniešu karaliene
zina, kā sniegt un gūt baudu.
Jā.
Nē. Nekusties.
Piedod, es...
Šovakar tu ar viņu spēlēsies.
Laipni lūgta.
-Jūs neko neteiksiet? -Jūs aicinājāt - tā nu mēs staigājam.
Vai es jūs vakariņās kā aizvainoju?
Patiesībā es izmisīgi mēģināju iegūt jūsu uzmanību.
Te jūs esat skarbs, te - trausls. Vai cenšaties mani samulsināt?
Šī kristietība.
-Vai jums ir bijušas šaubas? -Jūs neticat Dievam?
Nezinu. Bet es jūsos saskatu Viņu.
It kā jūs būtu kas vairāk par sevi.
Vai es jūs aizvainoju?
-Es zinu, kas jūs esat, vikont. -Kas tad es esmu?
Mēs ar vīru bieži sarunājamies.
Viņa birojā ir daudz vēstuļu, kas jūs vaino netiklībā.
Ar ko jūsu vīrs nodarbojas?
Gospeļa izplatīšana Jaunajā pasaulē nav iemesls, kādēļ šeit ierados.
Cilvēki, kurus vēlos pievērst Dievam, nāk no citas cilts.
Viņus sauc par libertīniešiem.
Un jūs esot viens no viņu baisajiem vadoņiem.
Jūs nebeidzat mani pārsteigt.
-Jūs mani gan. -Jūs kļūdāties.
-Jūs neesat libertīnietis? -Vairs nē.
-Jo tagad mīlat mani? -Jūs neesat ļoti iejūtīga, madāma.
Kamdēļ man tādai būt?
Palieciet šeit pāris dienas. Es jūs lūdzu.
-Jo jūs mani mīlat. -Es to nezinu.
Nezinu, vai esmu spējīgs mīlēt.
Pirms mirkļa es tēloju, ka jūs mīlu, un biju laimīgs.
Es pat spēju noticēt, ka mīlu pats sevi.
Nabadziņš.
Jums taisnība. Rīt dodieties prom. Atgriezieties pie sava vīra.
Jūsu pašapmierinātība jūs padara tik naivu. Es esmu vīrietis.
Audzis sabiedrībā, ko vīrieši radījuši vīriešiem.
Un, kā vairumam vīriešu, mana dzīve ir ideāla. Es nebūšu pārliecināms.
Es varbūt būšu spiests patverties laukos,
kur labprāt uzņemšu savus lojālākos pielūdzējus.
Jūsu vīrs ir grāfa de Žerkūra bandinieks.
Viņa mērķis ir tikai marķīze de Merteija,
jo viņas brīvība un vara ņirgājas par vīriešiem.
Jūs esat bandinieka bandiniece, kas nezina savu īsto pavēlnieku.
Arlabunakti, vikont.
-Jā? -Te Sesila, madāma.
Madāma.
-Jūsu Ševaljē? -Jā.
-Man jums ir jautājums, jauno cilvēk. -Jā?
Vai būtu taisnīgi vainot šīs rozes to skaistumā?
Nu, es... Nē.
-Vai šo gaismas staru tā spozmē? -Protams, ne.
Varbūt pat sauli tās nebeidzamajā dāsnumā?
Nē, madāma.
Tad kāpēc vainot šo brīnišķīgo jauno sievieti tajā, ka viņa ir...
brīnišķīga, jauna sieviete.
-Es nekad... -Savācieties.
Skatieties uz mani. Protieties.
Vīrietis sevi kontrolē.
Parunāsim par pielāgojumiem.
Neko nepārspējamu.
Jūs varat mācīties savas istabas privātumā
ar vienu no šīm grāmatām, kuru var lasīt ar vienu roku.
Es nelasu tādas grāmatas.
Jums jāiemācās novērsties, Ševaljē!
Vai nu domās, vai...
-Vai jūtat, kā novērsāties? -Jā, madāma. Jūtu.
Jūsuprāt, tāda novēršanās jums ļautu ierobežot
-savu neizmērojamo entuziasmu? -Jā, madāma.
Ļoti labi.
Uz priekšu, eņģelīši.
Esiet labi un laimīgi. Aiziet!
Sveiki, marķīze.
Te tu šorīt esi, enerģijas pilna, neaizmirstamas nakts atsvaidzināta?
Stāsti par savējo. Šķiet, esi atpūties, un tas mani satrauc.
Madāma de Turvēla zina par sava vīra izmeklēšanu pret mums.
Viņa mums nenoderēs.
Viņa ieradās, jo tic, ka esmu noklīdusi dvēsele.
Bet tad viņa saprata, cik samaitāts esmu.
Mana tante mūs gaida.
Turvēls grasās atsaukt jaunu liecinieku,
kurš, viņaprāt, cels gaismā pierādījumus pret jums.
Luī.
Protams. Luī de Žermēns.
Jūsu draugs.
Ja viņš apstiprinās, ka laulība ir īsta,
jūs tiesā zaudēsiet.
-Nu... -Nē, es nespēju tam noticēt.
Tavs naivums tevi nogremdēs, un es grimšu kopā ar tevi.
Kā lai es jums pasakos?
Es jūs pavadīšu.
Uz drīzu tikšanos, draugs. Paldies.
Mēs nedrīkstam ļaut, ka Luī liecina pret mums. Runā ar viņu.
Nelīdzēs. Viņš visu noliegs.
Kā tu plāno mainīt viņa domas?
Sakiet, ka jūs ar marķīzi sastrīdējāties.
-Viņš man neticēs. -Tiešām?
-Kā ar naudu? -Viņam tās ir atliku likām.
Ko viņš varētu gribēt?
Mani.
Viņš tevi neienīst - viņš tevi apskauž.
Sev viņš to neatzītu, bet...
Kad viņš uz mani skatās, es jūtu viņa iekāri, it kā viņa ķermenis...
-Vai viņam vispār patīk sievietes? -Jā.
Tad mums viņam jādod gribētais,
nepiespiežot viņu saskarties ar šīs iekāres kaunu.
-Es nesaprotu. -Atsauc viņu šurp, šodien.
Jūs abi man šovakar pievienosieties Mazajā paviljonā.
Mēs ar viņu un tevi?
Viņš vēloties tevi.
Piedāvā viņam viņa fantāziju, bet...
netiešā, slēptā veidā.
Viņš ir nodevējs.
-Bet viņš ir izskatīgs. -Varbūt.
-Ko teiksiet, madāma? -Jā.
Īsumā, jūs tēlosiet ēsmu.
Un jūs - alibi.
Tu viņam rakstīsi un skaidrosi, cik es esmu negausīga.
Raksti, ka katra bauda mani noved pie nākamās.
Tiktāl, ka man nekad nepietiks ar vienu vīrieti.
Tāpēc tu sauc viņu palīgā, dārgais vikont.
Paldies.
Tagad esat droša?
Advokāts saka, ka Luī tiksies ar Turvēlu rīt pēcpusdienā,
tā ka to vēl redzēsim.
Es runāju par mani un manām alkām pēc brīvības.
Es jutīšos droša, kad jums nebūs jūtu pret manu radinieku.
Izabella, es viņu mīlu.
Viņš savā īsajā dzīvē ir pieredzējis pārāk daudz.
Viņš ir spēlējis daudzas lomas. Es vairs nezinu, kas viņš ir.
Baidos, ka arī viņš to nezina.
Vai dzirdat?
Patiesi.
Es grasos... Es grasos...
Domu novēršana!
Labvakar.
Es vēlos jūs vērot.
Redzēt, kā to izbaudāt un mīlat viens otru.
Vai slēpjaties, madāma?
Nē.
Šovakar esmu nekaitīgs.
-Kas jums kait? -Nekas.
Jūs tur bijāt. Jūs bijāt viena.
Rāma, brīva.
Kā es jūs apskaužu.
No kā jūs baidāties?
Jūs šajā telpā redzat tikai nožēlojamu, pasaules nosodītu klaunu.
Viduvēju un vēsu, ļodzīgu un nežēlīgu.
Tagad es dzīvoju šeit un arī turpināšu šeit dzīvot.
Jūs izmantojat tik daudz vārdu, ka man ir grūti jūs saprast.
Es esmu...
...noguris.
No vikonta de Valmona maģiskās pasaules palikuši vien pelni.
Ja ļaujat, lai jūs vada vien miesīgās baudas,
kā jūs varētu just ko citu kā vien nogurumu?
Nabaga dvēsele.
Vai šie pelni varētu dot jums iespēju?
Nedomāju, ka nelaime nestu izaugsmi. Gluži pretēji.
Varbūt ir laiks nebūt tik pārliecinātam par sevi?
Ja jums paveras durvis, vikont, neraizējieties - tik atgrūdiet tās.
Vai jūs tur būsiet?
Par spīti visam, ko teicu.
Visam, ko izdarīju.
Es tur būšu.
Lai dzirdētu, kā es piesaucu šausmīgas lietas.
Kamēr jūs man stāstāt skaistus stāstiņus par Kristu...
Izbeidziet! Beidziet...
-Paldies, madāma. -Jūs esat ķerts!
Jūs man rādījāt maģiskas durvis, un es esmu tas ķertais?
Jūsu smieklīgā stūrgalvība dod man drosmi būt pašam.
Pāris kilogrami kaulu,
šķidrumu, audu, iekšu.
Un, pats galvenais - reputācija!
Esmu vīrietis, kurš nekad nepadodas.
Tā kā palikāt šeit, es jums gan jau patīku.
Es jūs atstāšu jūsu vientulībā, mierā un brīvībā, madāma.
Madāma.
Paldies.
-Es tagad saprotu. -Ko?
Savu draugu, Valmonu.
Mesjē grāf, vai saņēmāt manu zīmīti?
Luī de Žermēns neieradās,
bet jums ir cits plāns, ne tā?
Man žēl, mesjē grāf.
"Žēl"?
Jūs runājat par divreiz precēto marķīzi!
Karaļa padomnieks, maršals Kastelē slavēja jūsu bardzību.
Es negribētu nonākt ar viņu pretrunās.
Pastāstiet par viņu.
Jūs viņu pratinājāt. Kāds priekšstats jums radās?
Viss tika pierakstīts.
Marķīze runāja maz. Žēl gan.
Un jūsu cienīgā sieva? Es dzirdu interesantas lietas.
Viņa ir apņēmusies izveidot saikni ar Valmonu.
Jūsu sieva ir apņēmīga.
Jūs esat ļoti moderns cilvēks, mesjē de Turvēl.
Tā ir.
Kad viņas nodomi saskan ar manējiem.
-Tātad viņa spiego jūsu labā? -Nē.
Viņa noklīdušās dvēseles bieži ir pievērsusi ticībai.
Jūs domājāt, ka viņa mainīs Valmonu?
Šķita, ka viņas klātbūtne turēs Valmonu tālāk no marķīzes.
Neprāts!
Šādas lietas bieži tiek uzveiktas, nošķirot līdzdalībniekus.
Uzticīgas sievas svētā gaisma
pret madāmas de Merteijas kaismīgo valdzinājumu.
Jūs nesaprotat netikumus.
Draugs, neesiet nu tik drūms.
Jūs darījāt visu, ko varējāt, ne tā?
Jūs esat tāds pats kā institūcija, kuru pārstāvat - uzmanīgs, pieticīgs.
Par laimi, Francijas karalistei ir citi rīki,
ar ko nodrošināt pakļaušanos likumiem.
Vikont. Kā klājas?
-Lieliski, madāma. -Nāc.
Vai viss tiešām ir kārtībā?
Šeit, ar tevi? Vai varētu būt labāk?
Es ne vienmēr esmu droša, ka saprotu tevi pareizi.
Tagad, kad atbrīvojies no mūsu raizēm,
tu noteikti atkal pievērsies kādām baisām shēmām,
pa ceļam samaitājot brīnišķas un nevainīgas jaunas sievietes.
Es vēl neesmu atmetis roku Turvēla sievai.
Kādā ziņā?
Labāk lai mani spīdzina, nevis liek atzīt manu neveiksmi ar viņu.
Neviens tevi nevainos tajā, ka nepavedināji to svētuli.
Tieši pretēji - tavu drosmi to uzņemties
-mūsu draugi novērtēs... -Tu par mani zini ļoti maz.
Vai zini, kāpēc esmu šāds?
Kāpēc tik daudzas zina manu vārdu,
lai gan man nav Luī dailes vai Žerkūra bagātības?
Tāpēc, ka es pats sevi vēroju un tiesāju.
Es nesalīdzinu sevi ar citiem,
bet ar savu iekšējo varenā libertīnieša ideālu.
Un varens libertīnietis neatmestu ar roku Turvēlai.
Man žēl, bet tu viņu nekad nedabūsi.
Tu tikai pastiprināji manas alkas pēc varenības, dārgā marķīze.
Es nevēlos, lai tu sevi apkaunotu.
Man tā nešķiet.
Tad saderēsim!
Es savaldzināšu Turvēlu.
-Ko tu vēlēsies no manis? -Visu.
Tevi.
Atceries, kā mēs viens otru mīlējām.
Mūsu kāzu nakti.
Tu mani nīsti, jo maldināju, bet mīli, jo parādīju tev tevi.
Es esmu tevī, madāma.
Un kādudien tu būsi mana.
Tulkoja: Linda Sindija Dzenovska Iyuno