Haide, Julie.
E doar pentru câteva ore.
Doamna de Merteuil, domnule judecător.
Vă rog, luaţi loc, doamnă.
Recunoaşteţi acest document, doamnă?
Vă rog să-l citiţi.
CONTRACT DE CĂSĂTORIE
- Ce? - Citiţi.
"În faţa Atotputernicului Dumnezeu, în această zi de 17 martie 1745...
îl iau pe Lucien Beaucaillou drept soţ legitim
născut la 23 iunie 1723,
de profesie plugar..."
E ridicol...
Sunt de acord.
S-a stabilit că Lucien Beaucaillou nu există.
Bănuim că acest Beaucaillou este de fapt vicontele de Valmont.
Îl cunoaşteţi, nu-i aşa?
Sunt prietenă cu mătuşa lui.
De asemenea, bănuim că vicontele este un libertin notoriu...
Ştiţi ce e un libertin?
Presupun că are legătură cu libertatea?
Da, cu libertatea...
Libertatea de a corupe, de a înşela şi de a părăsi...
Semnătura aceea pare identică cu a mea, dar...
Desigur.
Puteţi pierde totul, doamnă...
- Numele mi-a fost uzurpat... - Puteţi pierde totul.
Căsătoria dumneavoastră cu Marchizul de Merteuil,
o uniune care v-a adus avere şi respect,
fiind precedată de aceasta.
Vreau să ştiţi, doamnă, că, în adâncul meu,
ştiu că sunteţi nevinovată.
Cred, doamnă,
că aţi fost victima unei crime perfecte,
o crimă în care victima ajunge să-şi apere călăul.
Am ajuns la concluzia, doamnă, că firea dumneavoastră
v-a făcut ţinta ideală pentru un prădător experimentat.
Cred că, astăzi, în faţa mea,
credeţi că a-l denunţa pe Valmont ar însemna să vă trădaţi pe dvs. însevă.
Să vă trădaţi speranţele,
amintirile arzătoare,
vibraţiile persistente pe atâtea părţi ale trupului dvs.
Asta cred eu, doamnă.
Şi ştiind asta, am o întrebare pentru dumneavoastră.
Întregul dumneavoastră viitor depinde
de dorinţa de a răspunde sincer la această întrebare,
dacă nu în faţa mea, măcar cu voce tare,
în taina inimii dumneavoastră.
Doamnă,
Marchiză de Merteuil,
sunteţi îndrăgostită de Valmont?
Mulţumesc.
Doamnă.
SEDUCŢIA
Cum este judecătorul Tourvel?
Un bigot.
Serios? Dimpotrivă, am auzit că e un om destul de sensibil.
E plictisitor.
Un inchizitor jalnic.
Acest prost are soarta ta în mâini.
Se spune că e foarte îndrăgostit de soţia lui...
Cred că acolo trebuie să ţintim.
Bărbaţii sunt mereu slabi,
iar acest mic inchizitor cu atât mai mult.
Dragul meu Viconte...
Într-un fel sau altul, ţi s-a furat un document
care astăzi ne-ar putea duce la ruină totală.
Se spune că e mai evlavioasă decât o călugăriţă carmelită.
Numai tu eşti de vină că m-ai făcut să semnez hârtia aceea ridicolă.
Ai păstrat-o ca dovadă a aşa-zisului tău geniu...
Amin.
... şi ai permis să fie furată.
Astăzi îţi ofer şansa de a realiza imposibilul,
de a deveni o legendă,
şi de a-ţi ispăşi greşeala.
Admirabila ta mătuşă a reuşit să se împrietenească cu Doamna de Tourvel.
O femeie foarte religioasă.
Soţia judecătorului care complotează împotriva mea.
Sper că ai înţeles deja.
Misiunea ta va fi să o seduci pe doamna de Tourvel,
cunoscută pentru virtutea ei impecabilă,
pentru a neutraliza acţiunile soţului ei.
Pentru succesul acestei operaţiuni
va fi nevoie de cele mai bune abilităţi ale tale
şi un simţ impecabil al momentului.
Sper că nu vei considera această provocare peste puterile tale.
... lăcomia englezilor va fi pierzania lor.
Pe băştinaşi cred că-i pot cumpăra, nu să-i convingă.
Ei bine, Doamna de Tourvel a conceput recent
o iniţiativă pe care o găsesc deosebit de fidelă
viziunilor noastre din Noua Franţa.
Împărtăşesc această iniţiativă cu abatele Montverdier,
un adevărat aliat al cauzei noastre.
Abia aştept să aflu mai multe.
Datorită misiunilor iezuiţilor, Sfânta Scriptură a fost tradusă
de aproape 100 de ani în limba wendat,
dar fraţilor noştri indieni le lipseşte o simplă carte de rugăciuni
pentru uzul zilnic.
Scuză-mă, doamnă.
Vrei s-o faci tu?
Ştiu doar începutul unui cântec despre naşterea lui Hristos...
Nu, doamnă. Te rog.
Bravo!
Înainte să loveşti, nu ezita să linguşeşti.
Cu cât e mai nepregătită, cu atât va suferi mai mult.
Doamnă, vreau să-mi exprim cea mai profundă admiraţie.
Cât timp ai cântat, am crezut pentru o clipă că pot înţelege acel limbaj unic.
Scopul tău va fi simplu.
Totuşi...
Atinge-i inima cu vorbele tale.
- Da? - Dacă îmi permiţi, desigur...
Fă-o să-şi pună la îndoială credinţa.
Ce să-ţi permit, domnule viconte?
Să fiu sincer.
Te rog.
Creează o tulburare subtilă.
Nu, îmi pare rău, e imposibil.
Mi-e teamă că aş fi nepoliticos.
În faţa doamnei marchize, nu pot.
Deoarece Doamna de Tourvel îţi cere asta.
Spune.
De ce să traducem rugăciunile noastre, când le putem învăţa pe ale lor?
Am auzit că aceşti oameni trăiesc frăţeşte, modest,
în pace cu natura.
Suntem noi oare mai aproape de Hristos decât ei?
Desigur, atitudinea ta trebuie să nu arate atracţie.
- Cred că le datorăm respect, dar... - Dar?
Ar trebui marele şef Wendat Kondiaronk să fie ars
pentru că îl numeşte pe Hristos "Fiul Marelui Spirit"?
Da, şi eu am citit dialogurile domnului de Lahontan...
Şi ce părere ai despre ele?
Ei bine, poporul Wendat e admirabil,
dar îi lipseşte...
Gustul pentru dogmă şi iubirea de pedeapsă.
Nu asta am spus şi nici nu cred asta.
Şi ce crezi, doamnă?
Nu vreau să mă cert cu dumneata, domnule.
Simţindu-ţi dispreţul,
văzându-ţi indiferenţa,
va fi otrăvită cu un venin întărit de ruşine.
Va fi nedetectabil.
Astfel vei fi urât, şi astfel vei exista.
E clar că îi place de ea.
Permite-mi să-ţi reamintesc că scopul nostru este ca ei să se placă reciproc...
Marchiză,
pe aici.
Ce e cu tine?!
Trebuie să-ţi amintesc că supravieţuirea ta
depinde de succesul nepotului meu cu Doamna de Tourvel?
Ştiu...
Eşti fragilă...
Ştiu că eşti în război "cu bărbaţii".
dar "nu cu unul anume"...
Decât dacă eşti în război cu tine însăţi...
Pentru a lupta împotriva celor mai de temut duşmani ai libertăţii:
gelozia...
- Nu sunt îndrăgostită de nepotul tău... - Dovedeşte-o.
Ce?
Că eşti încă o femeie liberă.
Cum?
În seara asta am invitat câţiva prieteni la micul pavilion...
Nimeni nu trebuie să te vadă într-o stare atât de fragilă.
În seara asta vreau să văd acest trup transpirând
şi exaltând.
Pentru ca tot Parisul să ştie că Isabelle de Merteuil,
onorabila marchiză şi regina libertinelor,
ştie să ofere şi să primească plăcere.
Da...
- Nu! - Nu te mişca...
Îmi pare rău, eu...
În seara asta te vei juca cu ea...
Bine ai venit.
Nu spui nimic?
Mi-ai cerut o plimbare, ne plimbăm.
Te-am supărat la cină?
Adevărul e că eram disperat să-ţi atrag atenţia.
Un minut eşti distant, acum eşti fragil, încerci să mă zăpăceşti?
Această credinţă creştină...
Ai avut vreodată îndoieli...
- Nu crezi în Dumnezeu? - Nu ştiu...
Dar Îl văd în tine.
Ca şi cum... ca şi cum ai fi puţin mai mult decât doar tu însăţi...
Te supăr?
Ştiu cine eşti, domnule viconte.
Şi cine sunt?
Vorbesc mult cu soţul meu.
Biroul lui e plin de scrisori de denunţ împotriva ta...
Cu ce se ocupă soţul tău?
Răspândirea evangheliei printre popoarele Lumii Noi
nu e adevăratul motiv pentru care sunt aici.
Oamenii pe care vreau să-i trezesc la harul lui Dumnezeu sunt din alt trib.
Se numesc libertini
şi se spune că eşti unul dintre capetelor lor împodobite.
Nu încetezi să mă uimeşti...
- Iar dumneata, deloc. - Mă judeci greşit.
- Nu eşti libertin? - Nu mai sunt.
De când mă iubeşti, nu-i aşa?
Nu prea ai milă, doamnă.
De ce aş avea?
Rămâi câteva zile. Te rog, te implor.
- Pentru că mă iubeşti. - Nu ştiu dacă te iubesc.
Sau dacă sunt măcar capabil să iubesc.
Acum câteva minute, mă jucam de-a iubirea ta.
Şi eram fericit.
Chiar aş fi putut crede că mă iubesc pe mine însumi.
Sărmanul om...
Ai dreptate.
Pleacă mâine.
Întoarce-te la soţul tău.
Aroganţa ta te face atât de naivă... Sunt un bărbat.
Crescut într-o societate făcută pentru şi de bărbaţi.
Iar pentru majoritatea bărbaţilor, viaţa mea este perfectă.
Nu voi fi condamnat.
Cel mult voi fi nevoit să mă retrag câteva luni într-o veche bastidă
unde aş fi încântat să-mi primesc cele mai loiale admiratoare...
Soţul tău nu e decât pionul Contelui de Gercourt...
Ţinta lui este Marchiza de Merteuil şi numai ea,
pentru că libertatea şi puterea ei batjocoresc bărbaţii.
Tu eşti pionul unui pion,
neştiind cine e stăpânul tău adevărat.
Noapte bună, viconte.
- Da? - Sunt Cécile, doamnă.
Doamnă...
- Cavalerul tău? - Da.
- Am o întrebare pentru tine, tinere. - Da?
Ar fi corect să învinuim aceşti trandafiri pentru frumuseţea lor?
Ei bine, eu... nu.
Sau această rază de lumină pentru strălucirea ei?
Desigur că nu.
Sau chiar soarele, pentru generozitatea lui infinită.
Nu, doamnă.
Atunci de ce să o învinuim pe această tânără minunată care stă în spatele meu
pentru că este ceea ce este?
O tânără minunată.
- Doamnă, eu n-aş... - Stăpâneşte-te, cavalere.
Priveşte-mă.
Comportă-te frumos. Un bărbat se controlează.
Să vorbim despre...
nişte ajustări de conducte.
Nimic de neînvins.
Ai putea să te antrenezi în intimitatea camerei tale,
cu una dintre acele cărţi pe care le citeşti doar cu o mână.
Nu citesc astfel de cărţi, doamnă.
Trebuie să înveţi să-ţi creezi distrageri, cavalere!
În gând... Sau...
- Simţi distragerea? - Da, doamnă.
O simt.
Şi crezi că o asemenea distragere
te-ar putea ajuta să-ţi stăpâneşti entuziasmul nestăpânit?
Da, doamnă.
Foarte bine.
Mergeţi, îngeraşii mei.
Fiţi cuminţi şi fericiţi. Haideţi.
Bună, marchiză.
Iată-te în această dimineaţă, plină de energie,
revigorată după o noapte de neuitat, sunt sigur?
Povesteşte-mi despre a ta.
Arăţi odihnit, ceea ce mă îngrijorează.
Doamna de Tourvel ştie totul despre ancheta soţului ei împotriva noastră...
Nu ne este de folos.
E aici pentru că crede că sunt un suflet pierdut ce trebuie salvat.
Asta a fost înainte să-şi dea seama cât de corupt sunt de fapt.
Mătuşa mea ne aşteaptă.
Preşedintele Tourvel este pe cale să prezinte un nou martor
despre care crede că va aduce probe incriminatoare împotriva ta
Louis. Desigur. Louis de Germain.
Prietenul tău.
Dacă el confirmă că mariajul tău este real,
vei pierde procesul.
- Ei bine... - Nu, nu pot să cred asta.
Naivitatea ta va fi pierzania ta, şi mă va trage şi pe mine după tine.
Cum aş putea să-ţi mulţumesc, maestre?
Te conduc.
Pe curând, prietene. Mulţumesc.
Trebuie să-l oprim pe Louis să depună mărturie împotriva noastră.
Trebuie să vorbeşti cu el...
Nu ne va folosi la nimic, va nega totul.
Şi atunci cum intenţionezi să-l faci să se răzgândească?
Ai putea să-i spui că te-ai certat cu marchiza...
- Nu m-ar crede. - Serios?
- Bani? - Are destui.
Ce ar putea să-şi dorească?
Pe mine.
Nu te urăşte, e gelos pe tine.
N-ar recunoaşte-o niciodată, dar când se uită la mine...
Simt dorinţa lui...
Ca şi cum tot trupul lui...
Îi plac măcar femeile?
Şi femeile.
Atunci trebuie să-i dăm ceea ce îşi doreşte
fără a-l forţa să înfrunte ruşinea acelei dorinţe.
Nu înţeleg.
Adu-l aici, azi.
Veţi merge amândoi cu mine la Petit Pavillon.
Noi doi în seara asta, cu tine?
Tocmai ai spus că el te doreşte.
Deci trebuie să-i oferi fantezia lui, dar într-un mod indirect,
pe ascuns...
E un trădător.
Dar nu e greu de privit.
Poate...
Ce părere ai, doamnă?
Da.
Pe scurt, vei juca rolul de momeală...
Iar tu de alibi.
O să-i scrii...
şi o să-i explici cât de insaţiabilă sunt.
Spune-i că pentru mine, orice plăcere duce la alta.
Astfel încât un singur bărbat nu-mi va fi niciodată de ajuns.
De aceea îi ceri ajutorul.
Dragul meu viconte.
Mulţumesc.
Eşti liniştită acum?
Avocatul spune că Louis urmează să-l vadă pe judecătorul Tourvel mâine după-amiază,
aşa că să aşteptăm şi să vedem...
Mă refeream la mine.
Şi la gustul meu pentru libertate.
Voi fi liniştită abia când voi şti că nu eşti implicată emoţional cu nepotul meu.
Îmi iubesc nepotul, Isabelle.
A trăit prea mult, prea devreme.
A jucat prea multe roluri.
Nu mai ştiu cine este.
Şi mi-e teamă că nici el nu mai ştie.
Auzi asta?
Da...
O să... o să...
Diversiune!
Bună seara.
Vreau să te privesc...
Să te privesc bucurându-vă...
şi iubindu-vă...
Te ascunzi, doamnă?
Nu.
Sunt destul de inofensiv, în seara asta...
- Ce e cu tine? - Nimic, tocmai asta e.
Erai acolo, singură.
Calmă, liberă.
Cât de mult te invidiez...
Haide, de ce te temi?
Tot ce vezi în această cameră este un jalnic clovn,
condamnat la lumea aşa cum e ea,
mediocră şi rece,
şubredă şi crudă.
Aici trăiesc acum şi aici voi continua să trăiesc...
Foloseşti atâtea cuvinte, viconte, încât îmi e greu să vă înţeleg...
Sunt...
obosit.
Lumea magică a vicontelui de Valmont
nu e acum decât cenuşă şi ruine.
Lăsându-te condus doar de plăcerile trupului,
cum ai putea simţi altceva decât oboseală?
Suflet sărman.
Oare aceste ruine ar putea fi şansa ta?
Nu cred că nefericirea aduce vreo formă de înălţare, dimpotrivă.
Poate a venit timpul să fii ceva mai puţin sigur de sine?
Dacă ţi se deschide o uşă, viconte,
nu te teme, împinge-o.
Vei fi acolo?
În ciuda a tot ce-am spus...
A tot ce-am făcut...
Voi fi acolo...
Să mă auzi spunând acele lucruri oribile...
În timp ce îmi vei spune poveşti frumoase, despre Hristos...
Opreşte-te!
Opreşte-te...
Mulţumesc, doamnă.
Eşti nebun...
Îmi arăţi o uşă magică, acolo, la doi metri distanţă... Şi eu sunt nebunul?
Încăpăţânarea ta ridicolă îmi dă curajul să fiu eu însumi.
Câteva kilograme de oase,
lichide, ţesuturi, intestine...
Şi mai ales...
O reputaţie!
Cea a unui om care nu renunţă niciodată.
Dacă ai rămas aici, înseamnă că mă simpatizezi puţin.
Te las singurătăţii, liniştii şi libertăţii tale, doamnă.
Doamnă...
Mulţumesc...
Acum înţeleg...
Ce anume?
Prietenul meu, Valmont.
Domnule conte,
ai primit biletul meu?
Louis de Germain nu s-a prezentat la citaţie,
dar ai alt plan, nu-i aşa?
Vai, domnule conte.
Vai?
Vorbeşti despre o marchiză căsătorită de două ori!
Mareşalul Castellet, consilier al regelui,
ţi-a lăudat rigoarea. Mi-ar părea rău să fiu nevoit să-l contrazic.
Ei bine, spune-mi despre ea.
Ai interogat-o îndelung.
Ce impresie ţi-a făcut?
Totul a fost consemnat.
Marchiza a vorbit foarte puţin.
Vai!
Şi onorabila ta soţie?
Am auzit lucruri amuzante despre anturajul ei.
Este adevărat că a luat iniţiativa de a se apropia de Valmont.
Soţia ta ia iniţiativa.
Eşti un om foarte modern, domnule de Tourvel.
Da,
când intenţiile ei se potrivesc cu ale mele...
- Vrei să spui că spionează pentru tine? - Nu.
Ea a readus de multe ori suflete pierdute pe calea credinţei.
Şi ai crezut că îl va converti pe Valmont?
Am crezut că prezenţa ei îl va ţine măcar pe Valmont departe de Marchiză.
Nebunie!
Aşa se câştigă adesea asemenea lupte,
despărţind complicii.
Lumina sfântă a unei soţii devotate...
împotriva seducţiei aprinse a doamnei de Merteuil...
Nu înţelegi viciul.
Hai, dragul meu prieten, nu fi atât de abătut.
Ai făcut tot ce-ai putut, nu-i aşa?
Eşti exact ca instituţia pe care o reprezinţi,
cumpătat, modest.
Din fericire, Regatul Franţei dispune şi de alte mijloace
pentru a asigura respectarea legilor Domnului nostru.
Viconte...
- Cum te simţi? - Excelent, doamnă...
Vino.
Totul e în regulă, cu adevărat?
Aici, cu tine? Cum ar putea fi mai bine?
Nu sunt întotdeauna sigură că te înţeleg corect, domnule.
Acum că ai scăpat de problemele noastre legale,
îmi imaginez că eşti deja gata să urzeşti planuri primejdioase,
gata să corupi femei tinere, minunate şi inocente...
Judecătorul Tourvel a terminat-o cu noi, dar eu n-am terminat-o cu soţia lui.
Ce vrei să spui?
Aş prefera să fiu torturat decât să se afle că am eşuat cu ea.
Nimeni nu te va învinovăţi că n-ai reuşit să seduci o femeie atât de sfântă.
Dimpotrivă, cred că curajul tău de a încerca o asemenea aventură
va fi apreciat de prietenii noştri...
Ştii atât de puţine despre mine.
Ştii de ce sunt ceea ce sunt?
De ce, chiar dacă nu am frumuseţea lui Louis şi nici averea lui Gercourt,
numele meu răsună în atâtea saloane?
Pentru că sunt propriul meu spectator şi propriul meu judecător.
Nu mă compar cu alţii.
Mă măsor după idealul meu interior despre ce înseamnă un mare libertin
în această lume.
Şi un mare libertin, în această lume, nu ar renunţa niciodată la doamna de Tourvel.
Îmi pare rău, dar nu o vei avea niciodată, domnule.
Doar mi-ai stârnit şi mai multă pofta de măreţie, dragă Marchiză.
Nu vreau să te văd făcându-te de râs, Viconte.
Asta nu e întotdeauna impresia pe care mi-o laşi...
Atunci, să pariem!
- O voi seduce pe Tourvel... - Şi ce vrei de la mine?
Totul.
Pe tine.
Aminteşte-ţi cum ne-am iubit.
Noaptea nunţii noastre...
Mă urăşti pentru că te-am înşelat.
Dar mă iubeşti şi mai mult pentru că te-am făcut să te cunoşti.
Sunt în tine, doamnă.
Şi într-o zi vei fi a mea.
Traducerea: FAST TITLES MEDIA