Mano mieloji, švelnioji mažoji Markize...
Klausi naujienų apie sūnėną,
arba, tiksliau, lažybas.
Kadangi ponia de Turvel neatsakė į jo laiškus,
Valmontas nusprendė ją sutikti
pačiom netikėčiausiom aplinkybėm -
-Dalbert ir Contini parduotuvėj. -Tai ji.
Jis buvo suplanavęs vieną tų slaptingų, ugningų išpažinčių...
Atsiprašau.
-Bet jo grobis pabėgo. -Atsiprašau.
-Nespėjus žodžio ištarti. -Ponia?
Gandai apie jo nesėkmes nuskriejo per Paryžių,
džiugindami jo priešus,
ir bijau, kad jo reputacija to neištvers.
Turi būti patenkinta.
Turvel atsilaiko.
Pergalė tavo.
Išdidusis vikontas nebeturės kito pasirinkimo
kaip tik pripažinti pralaimėjimą.
Cecilija!
Nenorėjau trukdyti.
Blogos naujienos iš vargšo Valmonto.
-Atrodot laiminga. -Turėčiau būt laimingesnė.
Turvel puikybė nepakeliama, ir kartu...
-Norit, kad pavyktų? -Mano sąlygomis.
Manot, jaučia kažką?
Tai moteriai patinka vyrai.
Pasirūpinsiu tuo.
Markize. Koks nuostabus sutapimas.
Reikia pasikalbėti, bijojau, kad atsisakysite kvietimo.
Esu buvusi jūsų namuose.
Stebėjau jus anksčiau.
-Maniau, kad jūs nuoširdi. -Taip ir buvo.
Trūksta jūsų atsidavimo, ponia.
Bet turėjau tam tikrą auklėjimą,
Dievas...
Dievas kartais būna mano partneriu.
Taigi, ponia,
galiu tikėtis, kad būsite šalia?
Suteikite šią malonę,
duosiu tai, ko nedaviau vyrui.
Ką?
Savo išpažintį!
Pridurčiau, nors niekada nesigyrė,
Valmontas visada buvo be galo dosnus vargstantiems.
Ar jums nuobodu, ponia?
Priešingai...
Bet kadangi esame vienos, tik tarp moterų,
pagalvojau,
kad papasakosite apie kitus privalumus.
Ar tikrai nuostabiausias meilužis?
Nemaniau, kad pavyks šokiruoti!
Tikiuosi, nepykstate?
Mokausi žaisti pagal jus.
Žaisti?
Argi ne taip jūs ir kiti genties nariai pasirinkote gyventi?
Žaisdami.
Bet šis žaidimas turi ribas,
ir, pasakyčiau, vieną taisyklę.
Vieną vienintelę taisyklę.
Prašau.
Pripažinti pralaimėjimą.
Bet tokį, kuris suteikia malonumą,
nes kalba eina apie pasidavimą savo troškimui.
Kadangi, regis, manote,
jog atsilaikymas prieš jūsų draugą Valmontą yra kova...
Jūs Dievo gynybos linija prieš sugedimą.
Amžinai šventoji ponia de Turvel.
Ar gali būti,
kad pavargsite vaidinti šį kilnų personažą?
O jūs nepavargote nešioti savo karūnos, Libertinos princese?
Mano statusas suteikia keletą malonių privilegijų.
-Netikiu, Markize. -Netikite malonumu.
Nes aš netikiu valdžia.
Jūsų grožis yra galingas, bet laikinas ginklas.
Gali laimėti kelias kovas, bet karą pralaimėsite.
Aš laiminga! Sutinkame dėl to, kas svarbu.
Vyksta slaptas karas.
Jūs šventoji. Aš kekšė.
Dėvim šarvus ir kaukes, kad manipuliuotume vyrais.
Tai beviltiškas požiūris į žmoniją.
Priešingai, jūs klystate.
Myliu savo epochą, ją priimu ir noriu visiškai ją užkariauti.
Bet ko tikitės?
Kad be tikėjimo krisiu jam į glėbį?
Jūs iš tų žmonių, kurie...
Beprotiškai nori mylėti ir būti mylimi.
Ir jeigu nebepakanka vyro,
Valmontas žinos, kaip jus paimti ir jus atverti...
Daug labiau mylite save, nei Dievą, ponia.
Ir jums reikia draudžiamų patirčių.
Buvau tokia pati, kol netapau tuo, kas esu dabar.
Sakau jums, tik pasidavimas savo troškimams
suteiks raktą į save pačią.
Atsiprašau.
Ilgas atsakymas į jūsų klausimą.
Mano klausimą?
Ar Valmontas nuostabiausias meilužis?"
Ponas grafas de Gerko, ponia.
-Ponia. -Kokia staigmena, brangusis grafe.
-Atvykstu taikos vardu. -Taikos?
Libertinos taikos.
Pavargau nuo mūsų ginčų
ir pasiilgau draugystės.
Nebeateinate manęs aplankyti,
mano namai be jūsų atrodo tokie tušti.
Perdedate.
Bet tęskite, labai malonu.
Žinote, ką visi kalba Versalyje?
-Kad karaliui nuobodu. -Tikrai? Kaip liūdna.
Sklando gandai, kad nori pabėgti iš rūmų ir išvykti į miestą.
Vienas nieko negaliu padaryti.
Man reikia tavo pagalbos.
Leisk vėl tau tarnauti, kaip kadaise.
Daug nuveikėme. Paryžius buvo po kojomis.
Norėčiau, kad prisimintum, kas mes buvome, kas tu buvai.
Nebuvo galingo žmogaus, kurio paslapčių nežinotume.
-Tu tai visam laikui sugriovei. -Ne,
dar turime laiko.
Jei susigrąžinsim auksinius laikus.
Taip...
Bet...
Turiu būt tikras, kad tavo atsidavimas yra nuoširdus.
Negaliu pasikliauti vien žodžiu, man reikia gesto, tiksliau, aukos.
Pamiršk savo mažą globotinę, Markizę de Mertej.
Nusibodo arogancija ir valdžios troškulys.
Negalėsiu tau padėti, jei nuo jos nenutolsi.
Viskas, ko iš manęs norėjai.
Izabelė man kaip dukra!
Ji negali nugalėti.
Išprotėjo nuo neapykantos.
Greitai sužinos apie jos darbelius.
Jei jos nesustabdysime dabar,
ji atsidurs Versalio fanatikų rankose.
Pasinaudos ja kaip pretekstu pulti mus.
Ir tai bus pabaiga, ponia.
Pabaiga laisvės, už kurią taip atkakliai kovojome.
-Veidmainys. -Ką?
Girdėjai!
Kaip drįsti kalbėti man apie laisvę!
Jauti tai, tiesa? Banga jau apsivertė.
Kaskart, kai bandei jai pakenkti,
Izabelė tave pažemino, ir netrukus sutriuškins...
Gana yra gana!
Kaip tu drįsti?
Stengiuosi kalbėtis su tavimi pagarbiai.
Neversk tavęs nuskriausti.
Ne! Ne! Ne!
Tavo kvapas, tavo oda...
Yra tik vienas būdas sudaryti taiką.
Užeikite!
Jūsų karieta paruošta, ponia.
Gerai. Baigiau reikalus su ponu grafu.
Ponia.
Ar prisimenate poną ševaljė de Danseni?
Panelės de Volanž jaunikį.
Jaunikį? Dar niekas oficialu.
Vargšas net neturi savo instrumento
ir turi ruoštis perklausai.
Buvau pamiršusi, kad pakviečiau jį šiandien čia pasirepetuoti.
Tikiuosi, nepyksite.
Ačiū.
Aš išsekusi, einu miegoti, bet jūs pasilikite.
Aš irgi einu.
Labanakt, ponia.
Ar ji tau patinka?
Ponia, sutikau čia ateiti vien iš draugystės.
Kokios draugystės?
Mes partneriai, mielas ševaljė.
Taip buvo nuo pirmos dienos kartu.
Tau reikia pinigų, man žavesio.
Pamirštate, ponia, kad nuo tada
-mano gyvenime pasirodė Cecilija. -Taip, žinau.
Nuo rytojaus vėl galėsi ją mylėti iki mirties.
Ir gali būti tikras, galėsi mane laikyti savo partnere ir drauge.
O šį vakarą...
Tu pasibelsi į ponios de Turvel duris.
Paaiškinsi savo abejones.
Ir tą gilų sumišimą, kurį ji tavyje sukelia.
Kaip nekenti savęs, kad trumpam pamiršai Ceciliją.
Leisk jai kalbėti,
aiškinti tau, kad turi atsigręžti į Dievą ar kitą vaikišką priedangą.
Klausyk jos, dar ir dar...
ilgai...
Tiesiog būk savimi. Tobula.
Kol būsi jos kambaryje, įmanoma viskas.
Ir aš tikiu, iki aušros ji bus tavo.
Prisimink, ševaljė, padėdamas man, padedi Cecilijai.
Be manęs Cecilija jau būtų Gerko žmona!
Pasielgei labai gražiai, ačiū tau.
Aš pasielgiau taip, kaip visada, nes turėjau.
Nagi, ši moteris tikras saldumynas,
galėjau paprašyti kur kas nemalonesnės paslaugos.
Nagi!
Ne, verčiau prarasiu Ceciliją, nei išduosiu.
Kaip nori.
Mano brangiausioji Markize,
Tyla patvirtina mano didžiausias baimes.
Maniau, kad tu įsimylėjusi, bet klydau.
Tu tapai grobiu žiauriausio nuodo puikybės.
Tavo užduotis turi būti Gerko.
Turime ruoštis tavo gynybai,
o eikvoji savo dėmesį Turvel, kuri yra nesvarbi.
Viskas dėl puikybės, iš tuštybės tu žaidi, ponia,
kai turėtum kovoti.
Nei tu, nei Valmontas nebekontroliuojate nieko,
abu pasiklydę labirinte, kurį pastatėte.
Ponia.
Kaip jūs?
Nebenoriu žaisti.
Jūs laimėjote.
Ir tebūnie.
Neatpažįstu jūsų.
Valmontas susilažino, kad sugebės jus suvedžioti.
Ir aš esu šio statymo kaina.
Nesuprantu.
Taigi, jeigu nori manęs, vadinasi, myli jus.
Myli mane? Ar jūs tokia akla?
Jis niekada nemylėjo manęs. Bet jis myli jus.
Neteisinga, bet taip jau yra.
Manote, tai tik žaidimas?
Ne Valmontui. Nebe.
Jo gyvenimo filosofija virto jo kalėjimu ir jo pragaru.
Slepiasi nuo pasaulio, gėdydamasis to, kuo tapo,
silpnu, įsimylėjusiu.
Todėl sugalvojo kvailas lažybas...
vien tam, kad paslėptų savo jausmus.
Galite jo nemylėti, ponia,
bet prašau neapsimesti, kad to nematote.
Rozmonde, mano sergėtoja, buvau pamiršusi,
kad manipuliacija bevertė, jei tinkamai nenaudoji tiesos.
Aš žinau, ką darau.
Todėl rizikavau pasakyti poniai de Turvel
apie statymą tarp manęs ir sūnėno.
Taip perdaviau jai tą beprotišką iliuziją...
be kurios ji būtų neįveikiama...
Valmonto besąlygišką jo meilę jai.
Kai ji išeina iš namų,
jos akys mato tik malonius dalykus,
kai ji grįžta, ji randa dar saldesnių,
ji visur mato tai, kas džiugina jos širdį,
ir ši siela, kuri tokia nejautri savimeilei..."
Bet kad ji priimtų tai, kam buvo sukurta,
ji, kaip ir daugelis vidutinių būtybių,
turėjo patikėti, kad yra mylima.
Priėmiau namo triumfuojančią moterį.
O išleidau moterį be atramos ir be kompaso,
sudegintą baisiausio viruso,
baimės prarasti save.
Gera jus vėl matyti.
Girdėjau, kad Dansenis jums kelia rūpesčių.
Labai jį myliu.
Panele Cecilija de Volanž.
Pamirškite jį.
-Atsiprašau? -Savo ševaljė.
Pamirškite jį.
Atiduokite jam savo kūną ar naudokitės juo, kada panorėsite.
Bet negalvokite apie jį.
Dancenis yra berniukas.
O jūs...
Jūs esate moteris...
Panelė Cecilija de Volanž.
Labai jus myliu, ponia.
Jeigu tik galėčiau kaip nors parodyti savo dėkingumą.
Galbūt vieną dieną.
Ką?
Jis jūsų labai nekenčia.
Gerko? Man nerūpi.
Ką gali man padaryti?
Patikėkite, galėtų paprašyti karaliaus jūsų galvos.
Izabele.
Rytoj ryte turite parašyti savo vyrui.
Parašykite, kad pasiilgote ir maldaujate greitai grįžti.
Jums reikia jo, tiksliau, reikia jo apsaugos.
Viską prarasiu.
Jūsų tremtis bus trumpa.
Užtikrins jūsų ateitį.
Mano ateitį ar jūsų, ponia?
Negi neturiu teisės apsaugoti savęs?
Pasiekiau amžių, kai noriu ramybės.
Ilgai kovojau dėl reputacijos, neleisiu sugadinti.
Ar girdite save?
Nesąmonė, ponia.
Turiu aukoti laisvę dėl jūsiškės?
Ar tai nėra bailumas?
Aš jūsų nebepažįstu. Jūs buvote pirmoji.
Filosofija mūsų neišgelbės!
Neatsisakysiu savo laisvės.
Niekada!
Ponia...
Prašau...
Izabelė viską pasakė.
Apie lažybas.
Nenoriu nieko slėpti.
Mano pagarba, ponia Markize.
Gedime su jumis, ponia.
Pulkas dalijasi skausmu, ponia.
Jūsų vyras buvo pavyzdys ir šviesa mums visiems.
Kas nutiko?
Iki pat pabaigos jūsų nuostabus vyras būtų buvęs...
Pavyzdys. Ir šviesa mums visiems.
Kaip mirė?
Prieš siaubingą ir nuožmų mūšį,
kai priešo pajėgos rinkosi prie Livingstonės krantų,
parengęs mūšio planą, kuris, nors ir turint persvarą,
leido mums sulaikyti britų puolimą.
Pasirengimas?
Jūsų vyras buvo pavyzdys ir šviesa mums visiems, ponia.
Iškvieskite Rozmondą.
Nukabinkite šį paveikslą nuo sienos ir pakabinkite kitur.
Per daug skauda.
-Gal su laiku... -Taip, ponia.
Ponia, džiaugiuosi jus matydamas.
Girdėjau apie jūsų vyrą.
Vienintelė paguoda žinoti, kad buvo pavyzdys ir šviesa visiems.
Žinoma.
Pone, neverskite apsimesti, kad gedžiu to niekšelio.
Leiskite į jus pažiūrėti.
Sėkmė jums tinka.
Papasakokite.
Vos jai peržengus mano namų slenkstį,
nekantravau mėgautis pergale, bijojau, kad ji išsprūs,
sudorojau savo grobį greitai, keliais trumpais, godžiais kąsniais.
Pasigailėjau skubos, maniau, kad kai malonumas praeis,
gėda praris šventąją de Turvel
ir ji amžiams dings.
Bet taip nebuvo.
Ugninga naktis tęsėsi, valandos slinko ilgai.
Prieš kelias valandas dar buvo glėbyje.
Tarsi ponia de Turvel būtų sukurta meilei visai amžinybei.
Taigi tu ją myli?
Tą naktį mylėjau kaip demonas.
Bet galvojau apie tave.
Tu buvai ten, visur, visą laiką.
Kas vyksta, ponia?
Tai dar ne viskas.
Ir štai kodėl, ponia, ši naktis negali pasikartoti.
Linkiu jums visa ko geriausio.
Jūs to nusipelnėte.
Visada saugosiu šį prisiminimą."
Ne. Ne, vikontai.
Šitos istorijos apie nepamirštamus prisiminimus.
Vargšė, turbūt dar puoselėja viltį.
Ne, turi ją išvaduoti iš kančios.
Aš kalta, melavau jai.
Bet jai reikėjo tų dalykų.
Rašyk. Rašyk!
Man patiko tavo tyrumas.
Nuvylei mane.
Viso gero."
Pripažink. Mylėjai tik todėl, kad priešinosi.
Tada rašyk.
Labai gerai. Pasirašyk.
Nusiųsk šį laišką poniai de Turvel.
-Nusirenk. -Kas tau darosi?
Noriu ilgai į tave pažiūrėti. Noriu stebėti tavo kūną.
Prieš tavo orgazmą.
Juk toks kvailos lažybos baigtos?
Jei būčiau laimėjusi, ar būtum užsidaręs vienuolyne?
Ką gi, ponia, jūs pralaimėjote, aš laimėjau.
Tu nelaimėjai. O aš nepralaimėjau.
Tai aš užkariavau ponią de Turvel.
Tau patiko, tiesa?
Džiugu tai girdėti.
Tu mano draugas.
Dėl tavęs vėl padarysiu viską, ką tik galėsiu.
Tu davei žodį, ponia. Ar neturi garbės?
Žodį?
Praeitis mane išmokė nepasitikėti žodžiais ir pažadais.
Viskas dėl keršto?
Po visko, ką išgyvenome kartu...
viskas dėl to?
Šis pažeminimas. Šis žiaurumas.
Netikiu.
Tu kaip vargšė ponia de Turvel.
Tiki vienu dalyku, paskui kitu, paskui dar kitu.
Giliai viduje tu esi svajotojas.
Nagi, Sebastianai, tai buvo žaidimas.
Eik jos susirasti.
Nebent bijai, kad neatleis už tavo laišką?
Pabudęs iš paskutinio miego, taip išsigandau,
kad negalėjau įveikti baimės net prabudęs.
Iššokau iš lovos, nesuvokdamas, ką darau.
Pradėjau klaidžioti po kambarį,
išsigandęs kaip vaikas nakties šešėliuose,
tarsi mane suptų vaiduokliai,
ausis vis dar skrodė tas aimanuojantis balsas,
kurio garsas mane visada sujaudindavo.
Kai prieblanda pradėjo apšviesti daiktus,
ji tik pakeitė jų formas pagal mano sujauktą vaizduotę.
Mano baimė padvigubėjo ir atėmė iš manęs protą.
Sunkiai radęs duris, pabėgau iš savo kambario..."
Užeikite.
Ar pažįstate maršalą Kastelė?
-Ponia. -Pone.
Draugas netrukus bus paskirtas į Karaliaus Teisingumo tarybą.
Aš jums tiek skolingas, pone.
Prancūzijos Karalystė ne Anglija.
Galia, galų gale, vis tiek priklauso karaliui.
Žinia apie Valmonto triumfą" su ponia de Turvel
jau pasiekė Versalį,
ir religiniai uoliai tuo pasipiktino,
triukšmaudami taip garsiai, kad trikdo karalių.
Valmontas privalo būti viešai nubaustas.
-Mano sūnėnas nepriekaištingas. -Žinoma, vikontas protingas vyras.
Padarė viską, kad užglaistytų nuodėmes
ir užtikrintų liudytojų tylą. Išskyrus šį kartą.
-Meluojate. -Ne, ponia.
Bijau, kad ši byla susijusi ir su jumis.
Santuoka tarp vikonto ir Izabelės Dasonvil.
Kuri tapo Markize de Mertej.
Bylą tvarkė teisėjas de Turvel.
Turiu perspėti, ponia, turime įrodymų, kaltinančių jus.
Jei sutiksite kalbėti teisme,
pasirūpinčiau, kad nebūtų jokių pasekmių.
Bet jei ne,
būsite pažeminta ir ištremta. O dėl jūsų sūnėno...
Pone.
Dėl senos draugystės...
Nesijaudinkite,
galime surengti teismą, kuris būtų toks kuklus ir diskretiškas, kad...
jūsų sūnėnas išeitų iš jo su skausmu, kurį dar galima pakelti, tarkime,
keli mėnesiai kalėjime,
kuriame bus pasirūpinta,
kad jo patogumui nieko netrūktų.
Tuo pačiu bus nustatyta, kad Izabelė,
ištekėjusi už Markizo de Mertej,
buvo kalta dėl bigamijos,
ir kad ši kilni sąjunga tebuvo apgaulė.
Izabelė netektų Markizės titulo ir viso savo turto.
Bent jau galime džiaugtis, kad vargšas Markizas de Mertej
nebegali matyti šio nuopuolio.
Prašote išduoti savo sūnėną ir savo brangią draugę.
Aš jūsų nieko neprašau.
Siūlome jums...
Paaukoti brangios draugės prestižą.
Moters, kurios nepažinojote prieš kelis mėnesius.
Dėl priežasties...
išgelbėti savo padėtį ir paties sūnėno gyvybę.
Koks žirgo vardas?
-Cezaris. -Labai gražus.
Mano miela Cecilija, jūs nuostabi.
Izabele?
Ponia Markizė mane atsiuntė.
Vertė: Domantė Jančiūnaitė Iyuno