Min kjære, søte lille markise...
Du ber om nyheter om nevøen min, eller burde jeg si...
...om din hva?
Madame de Tourvel besvarte ikke brevet hans,-
-så Valmont ville treffe henne, som ved en tilfeldighet,-
-hos Dalbert og Contini.
Han ville komme med en av sine heftige erklæringer.
Unnskyld meg.
-Men byttet flyktet... -Unnskyld meg.
-...før han rakk å åpne munnen. -Madame?
Ryktet om hans fiasko sprer seg i Paris, morer hans fiender-
-og jeg er redd hans anseelse ikke overlever dette.
Du bør være tilfreds.
Tourvel gjør motstand.
Seieren er din.
Og snart vil vår hovmodige visegreve ikke ha noe annet valg-
-enn å erkjenne nederlaget.
-Cécile. -Jeg vil ikke forstyrre.
Leie nyheter om stakkars Valmont.
-Du ser glad ut. -Jeg burde være enda gladere.
Tourvels hovmod er uutholdelig, men samtidig...
-Vil du at Valmont skal lykkes? -På mine vilkår.
Tror du at hun behager ham?
Denne kvinnen liker menn.
Jeg skal ta meg av det.
Amen.
Markise. For et flott sammentreff.
Jeg var redd for at du ville nekte å ta imot invitasjonen min.
Jeg har vært hjemme hos deg før.
Jeg iakttok deg nettopp.
-Du virket oppriktig. -Det var jeg.
Jeg savner din hengivenhet,-
-men jeg fikk en viss oppdragelse.
Og Gud...
Gud er en sporadisk medspiller.
Madame... Kan jeg regne med ditt nærvær?
Gjør meg den tjenesten, så gir jeg deg det jeg nektet mannen din.
Hva da?
En tilståelse.
Uten å skryte vil jeg tilføye-
-at Valmont alltid har vært sjenerøs mot de mindre godt stilte.
-Er dette kjedelig, madame? -Tvert imot.
Men, oss kvinner imellom, hadde jeg forventet meg...
...at du ville fortelle om hans andre egenskaper.
Er han virkelig en fantastisk elsker?
Jeg trodde ikke at du kunne sjokkeres.
Jeg håper at du ikke ble sint.
-Jeg prøver å leke på din måte. -"Leke"?
Er det ikke slik du har valgt å leve i gruppen din? Ved å leke?
Leken har sine grenser.
Regler til og med.
Én regel...og bare én.
Slå deg ned.
Å kunne innrømme nederlag.
Men nederlag av et gledelig slag.
Det handler om å gi etter for sin egen lyst.
Du tror visst at jeg har vanskelig for å motstå din venn Valmont.
Du er Guds siste forsvarslinje mot fordervelsen.
Helgenaktige madame de Tourvel, i all evighet.
Tror du at du en dag blir lei av å spille denne edle karakteren?
Er du ikke lei av kronen din, prinsesse Libertiner?
Min status byr på visse herlige gleder.
-Jeg tror deg ikke. -Du tror ikke på gleder.
Jeg tror ikke på makt.
Din skjønnhet er et formidabelt, men forgjengelig våpen.
Du vinner kanskje et par slag, men du vil tape krigen.
Du gjør meg så glad. Da er vi enige om det viktigste.
At det er en hemmelig krig som pågår.
Du, en helgen. Jeg, en hore.
Vi bærer rustningen vår for å kunne lure mennene.
-Du er så pessimistisk. -Der tar du feil.
Jeg elsker min epoke. Jeg omfavner den og vil erobre den.
Men hva forventer du deg?
At jeg skal miste min tro og falle for Valmont?
Du er en av dem som...
...trenger å elske og bli elsket.
Hvis mannen din ikke lenger strekker til,-
-vet Valmont hvordan han skal ta deg og åpenbare deg.
Du elsker deg selv mye høyere enn du elsker Gud.
Du trenger forbudte opplevelser.
Jeg var som deg før jeg ble den jeg er.
Tro meg. Bare ved å gi etter for begjæret ditt,-
-kan du finne nøkkelen til deg selv.
Unnskyld.
Mitt svar på spørsmålet ble litt langt.
-Spørsmålet...? -"Er Valmont en fantastisk elsker?"
Greven av Gercourt, madame.
-Madame. -For en hyggelig overraskelse.
-Jeg kommer i fredens navn. -Fred?
En Pax Libertina.
Jeg er lei av kjekling og savner ditt vennskap.
Du besøker meg aldri lenger, og mitt lille hus føles tomt.
For en overdrivelse.
Men fortsett, det er hyggelig.
Vet du hva de sier i Versailles?
-At kongen kjeder seg. -Jaså? Så leit.
Ifølge ryktene lengter han etter å forlate palasset og se byen.
Men alene kan jeg ikke gjøre noe.
Jeg trenger din hjelp.
La meg tjene deg som jeg en gang gjorde.
Har vi ikke utrettet store ting før? Paris lå for våre føtter.
Tenk tilbake på hvem vi var, på hvem du var.
Vi kjente til alle makthaveres hemmeligheter.
-Du ødela det for alltid. -Nei. Det er ikke for sent.
Om vi bare kunne gjenopplive Paris' gylne dager.
Ja.
Imidlertid...
...må jeg forsikre meg om at din forpliktelse er oppriktig.
Ditt ord holder ikke. Jeg trenger en gest...eller en oppofrelse.
Glem din lille protesjé, markisen av Merteuil.
Folk er lei av hennes arroganse og dominanslyst.
Jeg kan ikke hjelpe deg så lenge du står ved hennes side.
Det var det du var ute etter.
Isabelle er som en datter for meg.
Hun kan ikke vinne.
Hatet har drevet henne til vanvidd.
Hoffet vil bli kjent med eskapadene hennes.
Stopper vi henne ikke nå, havner hun i hendene på fanatikerne.
De vil bruke henne som et våpen mot oss.
Og det vil bety slutten.
Slutten på friheten vi så ivrig har kjempet for.
-Bedrager. -Unnskyld?
Du hørte hva jeg sa. Hvordan våger du å snakke til meg om frihet?
Du kjenner det, at vinden har snudd.
Hver gang du har prøvd å skade henne,-
-har Isabelle ydmyket deg. Snart beseirer hun deg...
Det holder!
Hvordan våger du?
Jeg tar meg tiden og besværet med å snakke til deg med respekt...
Ikke tving meg til å skade deg.
Nei! Nei! Nei.
Din duft, din hud...
Det er bare én måte å slutte fred på.
Kom inn!
Vognen er klar, madame.
Takk. Jeg er ferdig med greven.
Madame.
Husker du ridder Danceny?
Mademoiselle de Volanges' forlovede?
Forlovede? Ingenting er kunngjort ennå.
Stakkaren eier ikke noe instrument og må øve før en prøvespilling.
Jeg hadde glemt at jeg inviterte ham til å øve her i kveld.
Jeg håper at du ikke har noe imot det.
Takk.
Jeg er utslitt. Jeg går og legger meg, men bli gjerne sittende.
Jeg går også opp.
God natt, madame.
Behager hun deg?
Om jeg takket ja til å komme hit, var det bare av vennskap.
Hvilket vennskap? Vi er kompanjonger.
Slik har det vært siden første dag.
Du trenger penger, og jeg trenger din sjarm.
Du glemmer det viktigste. Jeg har møtt Cécile...
Ja, jeg vet det.
Allerede i morgen får du gleden av å igjen elske henne til døde.
Så kan du fortsette å regne med meg som din kompanjong...og venn.
Men når det gjelder kvelden...
Bank på madame de Tourvels dør.
Fortell om tvilen.
Den store forvirringen hun forårsaker deg.
Hvordan du hater deg selv fordi du later til å glemme Cécile.
La henne snakke med deg...
...og si at du må vende deg til Gud eller noe annet barnslig.
Hør på henne, om og om igjen...
...lenge...
Bare vær deg selv. Perfekt.
Så lenge du er her, er alt mulig.
Du får henne før daggry.
Husk at ved å hjelpe meg, så hjelper du Cécile.
Uten meg hadde din kjære allerede vært grevinnen av Gercourt.
Du handlet av godhet. Jeg takker deg.
Jeg handlet av samme grunn som alltid. Fordi jeg måtte.
Kom an. Hun er veldig pen.
Og jeg kunne ha bedt om mye mer ubehagelige tjenester.
Kom igjen.
Nei. Jeg mister heller Cécile enn å bedra henne.
Gjør som du vil.
Kjæreste markise,-
-din taushet bekrefter min verste frykt.
Jeg trodde at du var forelsket, men jeg tok feil.
Du har blitt offer for en sterkere gift. Stoltheten.
Vi må snakke om Gercourt, forberede forsvaret ditt-
-og du kaster bort tid på Tourvel, som ikke er av noen betydning.
Av stolthet og ond forfengelighet leker du, madame,-
-når du burde kjempe.
Verken du eller Valmont har noen kontroll lenger.
Jeg ser deg gå deg vill i labyrinten som du har bygd.
Madame?
Er alt i orden?
Jeg vil ikke leke mer.
Du har vunnet.
-Og det gjør ingenting. -Jeg kjenner deg ikke igjen.
Valmont veddet på at han kunne forføre deg.
Det er jeg som er belønningen.
Nå forstår jeg ikke.
Så hvis han vil ha meg... er det fordi han elsker deg?
Meg? Er du virkelig så blind?
Han har aldri elsket meg. Men han elsker deg.
Det er urettferdig, men slik er det.
Tror du at libertinismen bare er for moro skyld?
Ikke for Valmont. Ikke nå lenger.
Hans livsfilosofi har blitt hans fengsel og helvete.
Han skammer seg for å vise verden hvem han har blitt.
En forelsket og svak mann.
Så han kokte i hop et tåpelig veddemål...
...for å skjule følelsene sine.
Du kan velge å ikke elske ham.
Men vær så snill... Ikke lat som om du ikke ser ham.
Rosemonde, skytsengelen min. Jeg hadde glemt-
-at innen manipulasjonskunsten må man utnytte sannheten.
Jeg vet hva jeg gjør.
Jeg fortalte madame de Tourvel om veddemålet med nevøen din.
På den måten klarte jeg å gi henne en forvrengt illusjon.
Uten den ville hun for alltid forbli uinntagelig.
Valmonts absolutte kjærlighet til henne.
"Når hun går ut, slås hun av flotte syn."
"Når hun kommer tilbake, blir hun slått av noe enda flottere."
"Overalt ser hun ting som behager hennes hjerte"-
-"og hennes sjel, så ute av stand til å føle stolthet..."
For å akseptere sin skjebne-
-måtte hun, som alle andre vanlige skapninger,-
-tro at hun var elsket.
Jeg ønsket en triumferende kvinne velkommen-
-og tok farvel med en kvinne uten retning-
-fortært av et fryktelig virus.
Frykten for å miste seg selv.
For en glede det er å få se deg.
Jeg har hørt at Danceny bekymrer deg.
Jeg elsker ham så høyt.
Mademoiselle Cécile de Volanges...
Glem ham.
-Unnskyld? -Ridderen din.
Glem ham.
Gi ham kroppen din, eller utnytt hans når du føler for det.
Men ikke la ham oppholde deg.
Danceny er en gutt.
Men du...
Du er en kvinne...
...mademoiselle Cécile de Volanges.
Jeg er så glad i deg, madame.
Om jeg bare kunne vise hvor takknemlig jeg er.
Kanskje en dag.
Nå?
Hans hat mot deg er uten sidestykke.
Gercourts? Det bryr jeg meg ikke om.
Hva kan han gjøre mot meg?
Tro meg. Han kan be kongen om hodet ditt på et fat.
Isabelle...
I morgen må du sende en beskjed til mannen din.
Fortell at du savner ham og be ham komme tilbake snarest.
Du trenger hans beskyttelse.
-Om han returnerer, mister jeg alt. -Din eksil blir kortvarig...
...og vil sikre din fremtid.
Min fremtid eller din?
Har jeg ikke rett til å beskytte meg selv?
I min alder vil man ha fred og ro.
Jeg nekter å la mitt gode rykte bli ruinert nå.
Hører du ikke hva du sier?
Det er sludder, madame.
Ber du meg ofre min frihet for din skyld?
Er ikke det definisjonen på feighet?
Jeg kjenner deg ikke igjen lenger. Du var jo den første.
Filosofi kan ikke redde oss nå.
Jeg gir aldri opp friheten min. Hører du?
Aldri!
Madame.
-Vær så god. -Isabelle har fortalt alt.
Om veddemålet.
Jeg vil aldri skjule noe igjen.
Mine kondolanser, markise.
-Vi føler med deg, madame. -Hele regimentet deler din sorg.
Din mann var et forbilde og et skinnende lys for oss alle.
Hva skjedde?
Til siste slutt skal din storslagne mann ha vært...
Et forbilde og et skinnende lys.
Hvordan døde han?
Under forberedelsene til de fryktelige kampene...
...da fiendens soldater samlet seg rundt Livingstone,-
-og han hadde lagt en strategi for å stoppe britene...
"Forberedelsene"?
Din mann var et forbilde og et skinnende lys for oss alle.
Tilkall madame de Rosemonde.
Ta maleriet ned fra veggen og sett det...et annet sted.
Smerten er meg overmektig.
-Kanskje med tiden... -Absolutt, madame.
Madame, jeg er glad for å se deg.
Jeg hørte nettopp om din mann.
Min eneste trøst er at han var et forbilde og et skinnende lys.
Selvsagt.
Ikke tving meg til å late som jeg sørger over den uslingen.
Få se på deg.
Fremgangen kler deg. Fortell nå.
I går kveld, da hun gikk over terskelen,-
-var jeg så ivrig på å nyte seieren og redd for at hun skulle rømme-
-at jeg fortærte mitt bytte i raske, glupske biter.
Jeg angret straks, overbevist om at da moroa var over,-
-ville skammen få madame de Tourvel til å gå opp i røyk.
Men slik ble det ikke.
Ilden fortsatte å brenne gjennom natten.
Hun lå fortsatt i armene mine for noen timer siden.
Som om madame de Tourvel var skapt for kjærligheten.
-Så du elsker henne? -Som en fordømt sjel.
Men jeg sluttet aldri å tenke på deg. Du var der, overalt, hele tiden.
Endelig...
Hva er det som står på?
Det er ikke over ennå.
"Og derfor må denne natten aldri gjentas."
"Jeg ønsker deg alt godt. Du fortjener det."
"Jeg vil alltid huske..."
Nei, nei. Nei, visegreve.
Praten om uforglemmelige minner...
Stakkaren vil fortsette å håpe.
Gjør slutt på hennes lidelser.
Hun trodde at du var forelsket, men hun trengte å høre det tøyset.
Skriv. Skriv!
"Det jeg elsket, var renheten din."
"Nå er jeg skuffet."
"Farvel."
Du elsket henne bare fordi hun gjorde motstand.
Skriv nå.
Flott. Signer.
Send dette til madame de Tourvel.
-Kle av deg. -Hva er det med deg?
Jeg vil betrakte deg lenge først, se på kroppen din.
Før jeg ser deg nyte.
Det absurde veddemålet har vi vel glemt nå?
Hvis jeg hadde vunnet, hadde du låst deg inne i et kloster?
Du tapte, jeg vant.
Du har ikke vunnet, og jeg har ikke tapt.
Det var jeg som beseiret madame de Tourvel!
Og du nøt godene.
Det gleder meg å høre det.
Du er min venn.
Jeg ville gjort hva som helst for å hjelpe deg igjen.
Du lovet meg, madame. Har du ingen ære?
Lovet?
Fortiden har lært meg å være forsiktig med løfter.
Handlet dette om hevn?
Etter alt vi har vært gjennom...
...skal det ende slik?
Med ydmykelse. Med grusomhet.
Det nekter jeg å tro.
Du er som stakkars madame de Tourvel.
Du tror først på en ting, så en annen og så enda en annen.
Innerst inne er du en drømmer.
Kom igjen, Sébastien. Det var bare et spill.
Finn henne. Eller er du redd for at hun aldri vil tilgi brevet ditt?
"Ved den siste oppvåkningen var min skrekk så stor"-
-"at jeg ikke klarte å overvinne den."
"Jeg kastet meg ned fra sengen, helt fra meg."
"Jeg virret rundt i rommet, redd som et barn for nattens skygger"-
-"i den tro at jeg så spøkelser, med den jamrende stemmen i hodet."
"Stemmen jeg ikke kunne være likegyldig til..."
Kom inn.
Kjenner du marskalk Castelet?
-Madame. -Monsieur.
Min venn vil snart utnevnes til kongens dommer.
Jeg har mye å takke deg for.
Frankrike er ikke som England.
Makten ligger i kongens hender.
Ryktene om visegrevens dåd med madame de Tourvel-
-har spredt seg til Versailles.
De religiøse fanatikerne er rasende,-
-og deres klagesang har også nådd kongens ører.
Valmont må straffes offentlig.
-Nevøen min er uklanderlig. -Visegreven er en dyktig mann.
Han har klart å skjule sine brister og stilne vitnene.
Frem til nå.
-Du lyver. -Nei, madame.
Jeg er redd dette angår deg også.
Jeg snakker om visegrevens ekteskap med Isabelle Dassonville.
Nå kjent som markisen av Merteuil.
Dommer Tourvel har alt gransket det.
Jeg må advare deg. Det finnes bevis som knytter deg til forbrytelsen.
Men hvis du går med på å snakke foran hoffet,-
-kan jeg garantere at du slipper alle konsekvenser.
Ellers...vil du bli ydmyket og forvist.
Og nevøen din...
Monsieur.
I vårt gamle vennskaps navn...
Ikke vær redd.
Man kan tenke seg en rettssak så beskjeden og diskré at...
...din nevø slipper unna med en overkommelig straff.
Som et par måneder i fengsel, der man ville gjøre alt...
...for at hans komfort tilsvarer hans status.
Det ville bli fastslått at Isabelle, ved å ha ektet markien,-
-var skyldig i bigami-
-og at denne edle alliansen var et bedrageri.
Isabelle ville miste tittelen og alle sine eiendeler.
Vi kan glede oss over at den stakkars markien-
-ikke lenger kan bevitne dette forfallet.
Du ber meg forråde min nevø og min kjæreste venninne.
Jeg ber deg ikke om noe.
Det vi tilbyr deg...
Ofre din kjære venninnes prestisje.
En kvinne du ikke engang kjente for noen måneder siden.
Med et eneste formål.
Å redde din situasjon og din nevøs liv.
Hva heter hesten?
-César. -Han er flott.
Du er henrivende, Cécile.
Isabelle?
Markisen sendte meg.
Tekst: Thomas Fagerlid Iyuno